ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/20954/24                                   Головуючий у 1-й інстанції: Войтович І.І.
                                                                                           Суддя-доповідач: Черпак Ю.К.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 грудня 2025 року                                                                     м. Київ
          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача                                       Черпака Ю.К.,
суддів                                                             Кобаля М.І., Штульман І.В.,                    

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2025 року, ухвалене в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження без повідомлення та виклику сторін, у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Вестер ВТ» до Головного управління ДПС у м. Києві, Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень, зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:
У травні 2024 року товариство з обмеженою відповідальністю «Вестер ВТ» (далі - позивач/ТОВ «Вестер ВТ») звернулось до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС в м. Києві (далі - відповідач 1/апелянт/ГУ ДПС в м. Києві), Державної податкової служби України (далі - відповідач 2/ДПС України) про (з урахуванням уточнених позовних вимог):
- скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС у м. Києві від 05 січня 2024 року № 00008710704 про застосування штрафу в розмірі 3 400 (три тисячі чотириста) гривень;
- скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС у м. Києві від 05 січня 2024 року № 00008700704 про застосування штрафу в розмірі 172  960, 75 грн;
- зобов`язання ГУ ДПС у м. Києві внести заяву ТОВ «Вестер ВТ» про повернення сум бюджетного відшкодування до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування;
- визнання неправомірним та скасування рішення ДПС України від 25 березня 2024 року № 8215/6/99-00-06-01-04-06 про результати розгляду скарги ТОВ «Вестер ВТ»;
- стягнення з Державного бюджету України через ГУ ДПС у м. Києві на користь ТОВ «Вестер ВТ» заборгованість бюджету з відшкодування податку на додану вартість у розмірі 691 84, 00 грн.
Свої вимоги позивач обґрунтовував посиланням на те, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними і такими, що прийняті з порушенням вимог чинного законодавства України, без врахування усіх обставин, які мають істотне значення для прийняття відповідного рішення, оскільки всі необхідні та належні документи надані контролюючому органу. Під час проведення інвентаризації відхилень наявності основних засобів, нематеріальних активів, товарно-матеріальних цінностей, грошових коштів та інших активів виявлено не було, що виключає коригування кількісних та вартісних показників в бухгалтерському та податковому обліку. Придбання транспортного засобу для адміністративних потреб товариства та використання його у господарській діяльності підтверджується належним чином оформленими первинними документами. Також вказує, що твердження контролюючого органу про використання транспортного засобу в неоподатковуваних операціях ґрунтується на припущеннях і жодним чином не є підтвердженим. Оцінка економічної доцільності прийнятих платником податків рішень перебуває поза межами площини повноважень контролюючого органу. Акт перевірки складений лише на підставі необґрунтованих даних та суб`єктивних припущень посадових осіб контролюючого органу, які не мають жодних підтверджуючих доказів та призвели до неправомірних висновків, що підлягають скасуванню.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2025 року позов ТОВ «Вестер ВТ» задоволено частково.
Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у м. Києві від 05 січня 2024 року № 00008710704 та № 00008700704.
В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Стягнуто на користь ТОВ «Вестер ВТ» за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у м. Києві витрати по сплаті судового збору у сумі 20  374, 00 грн.
Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем підтверджено реальність господарської операції з придбання автомобіля LAND ROVER RANGE ROVER, його оприбуткування та подальше використання в господарській діяльності товариства належним чином оформленими первинними документами, показаннями спідометра, наказами про введення в експлуатацію, встановлення норм витрат палива, авансовими звітами, фіскальними чеками та актами списання палива, при цьому контролюючий орган не навів жодного належного й допустимого доказу використання цього транспортного засобу в операціях, що не є господарською діяльністю, а свої висновки побудував виключно на припущеннях щодо «відсутності економічної вигоди». Поняття господарської діяльності не тотожне обов`язковому отриманню прибутку від кожної окремої операції, а тому відсутність реалізації товарів/послуг не може бути безумовною підставою для висновку про невикористання автомобіля у межах господарської діяльності. За встановлених обставин суд дійшов висновку, що позивач правомірно сформував податковий кредит та суму бюджетного відшкодування ПДВ, а обов`язок нарахувати податкові зобов`язання за підпунктом «г» пунктом 198.5 стаття 198 ПК України у нього не виник, у зв`язку з чим спірні податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню як необґрунтовані та прийняті без належної доказової бази. Водночас вимоги про зобов`язання ГУ ДПС у м. Києві внести заяву про повернення сум бюджетного відшкодування до Реєстру та про стягнення заборгованості бюджету з відшкодування ПДВ суд визнав передчасними, оскільки після скасування податкових повідомлень-рішень обов`язок контролюючого органу внести відповідні відомості до Реєстру та забезпечити повернення узгодженої суми бюджетного відшкодування прямо випливає з приписів статті 200 ПК України й має бути реалізований у встановленому законом порядку без додаткового судового зобов`язання. Щодо вимоги про визнання протиправним та скасування рішення ДПС України за результатами розгляду скарги суд зазначив, що цей акт є лише способом досудового врегулювання спору, не змінює самостійно прав та обов`язків платника й не породжує для нього безпосередніх юридичних наслідків, а тому його оскарження є неналежним способом захисту. 
В апеляційній скарзі ГУ ДПС у м. Києві, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове, яким відмовити у їх задоволенні. Зазначено, що суд першої інстанції безпідставно визнав протиправними та скасував податкові повідомлення-рішення від 05 січня 2024 року № 00008710704 та № 00008700704, не надавши належної оцінки доказам контролюючого органу та неправильно застосувавши норми Податкового кодексу України. Під час перевірки встановлено порушення ТОВ «Вестер ВТ» вимог пунктів 198.5, 201.1, 201.10 та 200.4 Податкового кодексу України, оскільки товариством було безпідставно відображено у декларації за серпень 2023 року до відшкодування суму ПДВ у розмірі 691  843, 00 грн. Підставою для таких висновків стало встановлення факту відсутності реального використання придбаного автомобіля LAND ROVER RANGE ROVER у господарській діяльності підприємства, що підтверджується відсутністю зареєстрованих податкових накладних на реалізацію товарів чи послуг у період із 01 червня 2022 року по 31 серпня 2023 року, а також відсутністю інших доказів отримання економічної вигоди або ділової мети. Господарська діяльність за своєю природою передбачає наявність економічної причини (ділової мети) для здійснення операцій, спрямованих на отримання доходу. Відтак, придбання легкового автомобіля без подальшого використання його у виробничих чи комерційних процесах не може вважатись таким, що здійснене в межах господарської діяльності, а тому платник був зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання відповідно до підпункту «г» пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України. Директор підприємства не надав під час перевірки додаткових пояснень та документів, які могли б підтвердити використання транспортного засобу у господарській діяльності, що свідчить про відсутність обставин, які звільняють від фінансової відповідальності. Посилаючись на акт перевірки № 74777/26-15-07-04-02/43887791 від 15 листопада 2023 року, ГУ ДПС у м. Києві вважає висновки суду першої інстанції такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. Крім того, контролюючий орган вказує на те, що суд неправильно витлумачив поняття господарської діяльності, не врахував положення пунктів 14.1.36, 14.1.231 та 189.1 Податкового кодексу України, а також не дослідив належним чином питання наявності ділової мети, реальності господарських операцій та обґрунтованості заявленого до бюджетного відшкодування податку.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Згідно з частинами першою та другою статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
З метою повного та всебічного встановлення обставин справи, колегією суддів вирішено продовжити на розумний строк її апеляційний розгляд.
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та їх правову оцінку, правильність застосування норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
З матеріалів справи вбачається, що 06 червня 2022 року  між ТОВ «ВІДІ-ПАУЕР» та ТОВ «ВЕСТЕР ВТ» було укладено договір № ПАсА-0002/157 про поставку автомобіля LAND ROVER RANGE ROVER.
На виконання договору від 06 червня 2022 року № ПАсА-0002/157 ТОВ «ВІДІ-ПАУЕР» поставило ТОВ «ВЕСТЕР ВТ» автомобіль LAND ROVER RANGE ROVER/дизель/2997 см.3/300 к.с., номер кузова НОМЕР_1 , 2021 року випуску, показання спідометру 32 км., згідно видаткової накладної від 08 червня 2022 року № ПАcPА-000085 та акту виконаних робіт від 08 червня 2022 року № ПАсСА-005369 на загальну суму 4 151 058, 46 грн, у тому числі ПДВ 691 843, 07 гривні.
ТОВ «ВІДІ-ПАУЕР» виписало ТОВ «ВЕСТЕР ВТ» податкову накладну від 06 червня 2022 року № 99, яка зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних 30 червня 2022 року за № 9104855794, на загальну суму 2 926 767, 60 грн, в тому числі ПДВ 487 794, 60 грн, від 07 червня 2022 року № 116, яка зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних 30 червня 2022 року за № 9104915958, на загальну суму 1 016 600, 00 грн, в тому числі ПДВ 169 433, 33 грн, від 08 червня 2022 року № 135, яка зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних 30 червня 2022 року за № 9104704253, на загальну суму 207 690, 86 грн, в тому числі ПДВ 34 615, 14 гривень.
Суми ПДВ у розмірі 487 794, 60 грн, 169  433, 33 грн та 34 615, 14 грн включені ТОВ «ВЕСТЕР ВТ» до розрахунку суми бюджетного відшкодування за серпень 2023 року.
Згідно з наказом ТОВ «ВЕСТЕР ВТ» від 02 січня 2023 року № А0-0000001 введено в експлуатацію автомобіль LAND ROVER RANGE ROVER HT405-357DB 2996cc T/C 300PS Diesel AWD 5 Door Auto HSE - 2021 - НОМЕР_1.
Наказом ТОВ «ВЕСТЕР ВТ» від 02 січня 2023 року № 2-3 встановлено базові норми витрат палива для автомобіля на пересування у міській межі і на трасі під час відряджень.
ГУ ДПС у м. Києві на підставі направлень від 01 листопада 2023 року № 19751/26-15-07-04-02 та від 07 листопада 2023 року № 20158/26-15-07-04-01, виданих ГУ ДПС у м. Києві заступнику начальника відділу перевірок з питань відшкодування ПДВ окремих платників управління спеціального аудиту, головному державному інспектору відділу перевірок з питань відшкодування ПДВ великих платників управління спеціального аудиту та наказу від 13 жовтня 2023 року № 5059-п, виданого ГУ ДПС у м. Києві, на підставі підпункту 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України, проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Вестер ВТ» з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника податку за серпень 2023 року (податкова декларація з податку на додану вартість від 17 вересня 2023 року № 9241235946).
З направленнями на проведення перевірки ознайомлено платника податків під підпис 01 листопада 2023 року та 07 листопада 2023 року з наданням копії наказу про проведення перевірки представнику за довіреністю від 30 жовтня 2023 року № 6/н ТОВ «ВЕСТЕР ВТ» Аліні Коржанко.
Запитом від 01 листопада 2023 року № 1 ГУ ДПС у м. Києві витребувано у позивача наступний перелік документів:
- наказ про призначення директор;
- договори оренди на офісні, складські чи виробничі приміщення, договори зберігання;
- оборотно-сальдові відомості розгорнуті (аналітика по договорам/товару) за червень 2022 року, серпень 2023 року: 10, 15, 20, 28, 361, 631 та загальна оборотно-сальдова відомості. За кожний місяць окремо;
- банківські виписки (платіжні доручення), що підтверджують факт оплати постачальникам, по яким сформовано суму бюджетного відшкодування з ПДВ за серпень 2023 року (згідно додатка 3 до декларації з ПДВ за серпень 2023);
- договори з додатками з постачальниками за червень 2022 року;
- договори з покупцями, акти виконаних робіт за червень 2022, серпень 2023 року;
- акти введення в експлуатацію основних засобів;
- свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів;
- наказ про облікову політику підприємства;
- наказ про встановлення норм витрат (списання) палива, мастила, тощо відповідно до діючого законодавства;
- первинні документи, що підтверджують факт придбання, використання (списання) паливно-мастильних матеріалів відповідно до діючого законодавства;
- договори позики (кредиту/фінансової допомоги) (за наявності);
- інші документи, що пов`язані з предметом перевірки але не ввійшли до переліку (за наявності).
08 листопада 2023 року позивачем надано ГУ ДПС у м. Києві всі наявні запитувані документи та повідомлено, що інвентаризація основних засобів підприємства проводилась згідно з наказом № 4-3 від 30 червня 2023 року «Про проведення інвентаризації» затверджений директором ТОВ «Вестер ВТ» ОСОБА_1 , комісією, склад якої затверджений наказом № 3-3 від 02 січня 2023 року «Про створення інвентаризаційної комісії». Під час проведення інвентаризації відхилень наявності основних засобів, нематеріальних активів, товарно-матеріальних цінностей, грошових коштів та інших активів виявлено не було, що виключає коригування кількісних і вартісних показників в бухгалтерському та податковому обліку.
За результатами перевірки складено акт перевірки № 74777/26-15-07-04-02/43887791 від 15 листопада 2023 року, відповідно до якого встановлено наступні порушення з питань дотримання податкового законодавства при декларуванні за серпень 2023 року у Декларації заявленого до відшкодування з бюджету від`ємного значення з ПДВ:
1. абзацу г) пункту 198.5 статті 198, пункту 200.1, пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, оскільки ним завищено суму ПДВ, яка підлягає бюджетному відшкодуванню за серпень 2023 року на 691  843, 00 гривні;
2. пункту 201.1, пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, оскільки TOB «ВЕСТЕР BT» не виписано (не оформлено), не зареєстровано податкові накладні за серпень 2023 року на 691  843, 00 гривні.
В основу висновку про порушення податкового законодавства покладено міркування про те, що придбаний ТОВ «Вестер ВТ» транспортний засіб LAND ROVER RANGE ROVER не використовувався у господарській діяльності підприємства, а отже, сума податку на додану вартість, сплачена при його придбанні, не могла бути включена до складу податкового кредиту та заявлена до бюджетного відшкодування. Товариство безпідставно сформувало від`ємне значення ПДВ у сумі 691  843, 00 грн, оскільки не підтвердило документально факт використання автомобіля в оподатковуваних операціях, а також не здійснило нарахування податкових зобов`язань за нормами підпункту «г» пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України.
Податковим органом зазначено, що товариством не було виписано та не зареєстровано податкових накладних за серпень 2023 року, що свідчить про відсутність операцій із постачання товарів чи послуг і, відповідно, про невикористання об`єкта основних засобів у господарських цілях. Також наголошено, що придбання автомобіля для адміністративних потреб без подальшого отримання економічної вигоди не відповідає критеріям розумної економічної причини (ділової мети), визначеної пунктом 14.1.231 статті 14 Податкового кодексу України, і не може розглядатись як діяльність, спрямована на отримання доходу.
Крім того, в акті перевірки зазначено, що позивач не надав підтвердження фактичного використання транспортного засобу у господарській діяльності, не представив доказів здійснення поїздок, пов`язаних із виконанням договорів чи перевезенням працівників, не надав обґрунтованих розрахунків витрат палива, що в сукупності, на думку податкового органу, підтверджує використання автомобіля в операціях, які не є господарською діяльністю платника податку. Проведено огляд автомобіля LAND ROVER RANGE ROVER та зафіксовано показання спідометру 18 174 кілометри. 
На підставі висновків акта перевірки ГУ ДПС у м. Києві прийнято податкові повідомлення-рішення від 05 січня 2024 року:
- № 00008710704, яким за порушення вимог пунктів 201.1, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, а саме: порушення строків реєстрації податкової накладної, накладено штраф у розмірі 3  400, 00 грн.
- № 00008700704, яким за порушення абзацу г) пункту 198.5 статті 198, пунктів 200.1, 200.4 статті 200 Податкового кодексу України зменшено суму бюджетного відшкодування - 691  943, 00 грн та застосовано штрафну (фінансову) санкцію (штраф) у розмірі 172  960, 75 грн.
14 грудня 2023 року позивач звернувся із запереченнями до ГУ ДПС у м. Києві, за результатами розгляду якого контролюючий орган листом від 29 грудня 2023 року № 53158/1/26-15-07-04-01-08 повідомив, що висновки акта перевірки залишені без змін, а заперечення - без задоволення.
Не погоджуючись з вказаним рішенням ГУ ДПС у м. Києві, позивач 02 лютого 2024 року звернувся до ДПС України зі скаргою на спірні ППР.
Рішенням ДПС України від 25 березня 2024 року № 8215/6/99-00-06-01-04-06 спірні податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у місті Києві залишені без змін, а скарга - без задоволення.
Позивач, вважаючи протиправними прийняті податковим органом податкові повідомлення-рішення, звернувся до суду з адміністративним позовом.
Оскільки оскаржуване рішення в частині позовних вимог, у задоволенні яких відмовлено, ухвалено судом першої інстанції з додержанням норм матеріального та процесуального права, з ним погодились сторони, то суд апеляційної інстанції здійснює перегляд судового рішення у межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача в частині задоволених позовних вимог.
Колегія суддів, переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, враховує наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права, обов`язки платників податків та зборів, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (далі - ПК України).
Підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України визначено, що контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Згідно з пунктом 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Відповідно до підпункту 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється у випадку, коли платником подано декларацію, в якій заявлено до відшкодування з бюджету податок на додану вартість, за наявності підстав для перевірки, визначених у розділі V цього Кодексу, та/або з від`ємним значенням з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень. Документальна позапланова перевірка з підстав, визначених у цьому підпункті, проводиться виключно щодо законності декларування заявленого до відшкодування з бюджету податку на додану вартість та/або з від`ємного значення з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень.
Таким чином, положеннями ПК України прямо передбачено право контролюючого органу на проведення документальної позапланової перевірки у випадку, коли платником подано декларацію з від`ємним значенням ПДВ або із заявленим до відшкодування податком на додану вартість. Позивач у даній справі не заперечує ані законності підстав, ані правильності процедури проведення відповідної перевірки. Матеріали справи також не містять доказів, які б свідчили про порушення контролюючим органом порядку її здійснення. 
Щодо суті встановлених податковим органом порушень, слід зазначити про таке.
Відповідно до визначень, які міститься в пункті 14.1 статті 14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами (14.1.36); 
- розумною економічною причиною (ділова мета) є причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності (14.1.231.).
Економічний ефект, зокрема, але не виключно, передбачає приріст (збереження) активів платника податків та/або їх вартості, а так само створення умов для такого приросту (збереження) в майбутньому.
Підпунктом 16.1.2 пункту 16.1 статті 16 ПК України передбачено, що платник податків зобов?язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів.
Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Відповідно до пункту 185.1 статті 185 ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку з, зокрема, постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу у володіння та користування лізингоодержувачу/орендарю.
Пунктом 198.1 статті 198 ПК України встановлено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з, зокрема, придбання або виготовлення товарів та послуг.
Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг (п. 198.2 ст. 198 ПК України).
Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з, зокрема, придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
За правилами підпункту «г» пункту 198.5 статті 198 ПК України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).
У разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов`язань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних.
З метою застосування цього пункту податкові зобов`язання визначаються по товарах/послугах, необоротних активах:
- придбаних для використання в неоподатковуваних операціях - на дату їх придбання;
- придбаних для використання в оподатковуваних операціях, які починають використовуватися в неоподатковуваних операціях, - на дату початку їх фактичного використання, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
У разі якщо на момент перевірки платника податку контролюючим органом в акті вибіркової (часткової) інвентаризації, проведеної платником податку на вимогу такого органу, виявлено нестачу придбаних таким платником товарів (крім випадку, якщо така нестача обумовлена знищенням внаслідок дії обставин непереборної сили, що підтверджується відповідно до законодавства), для цілей розділу V цього Кодексу такі товари вважаються використаними платником податку в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.
Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків регламентовані статтею 200 Податкового кодексу України.
Відповідно до пункту 200.1 статті 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
Згідно з пунктом 200.4 статті 200 ПК України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:
а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -
б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;
в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Таким чином, законодавцем визначено підстави, за яких платник податків має право на віднесення понесених витрат у зв`язку з придбаванням товарів (робіт, послуг), до складу валових витрат та сплачених сум податку на додану вартість у вартості товарів (робіт, послуг) до складу податкового кредиту підприємства. До таких підстав віднесено: наявність господарської операції, наслідком якої є поставка товару (робіт, послуг), понесення витрат у зв`язку з господарською діяльністю платника, сплата (нарахування) податку на додану вартість у вартості товарів (робіт, послуг), факт понесення витрат та сплати податку на додану вартість має підтверджуватися відповідними первинними документами.
Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 25 березня 2021 року у справі № П/811/1491/16.
При цьому, господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема у постановах від 13 липня 2021 року у справі № 815/7122/14, від 27 травня 2021 року у справі № 808/3513/16, від 01 грудня 2021 року у справі № 140/6978/20 та від 20 грудня 2021 року у справі № 640/16024/19.
В постанові від 15 січня 2021 року у справі № 814/467/17 Верховний Суд зазначив, що для отримання права на податковий кредит із сум податку на додану вартість, сплачених в ціні придбаного товару (робіт, послуг), платник податку на додану вартість повинен мати податкові накладні, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначений для використання у власній господарській діяльності.
З урахуванням наведених положень підпункту «г» пункту 198.5 статті 198 ПК України право платника податку на отримання бюджетного відшкодування податку на додану вартість за рахунок від`ємного значення з цього податку виникає у випадку правомірного формування відповідних даних податкового обліку. При цьому обов`язок з нарахування податкових зобов`язань виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 ПК України, виникає у платника податку у разі використання придбаних товарів в операціях, що не є його господарською діяльністю. 
Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року № 996-ХIV  (далі - Закон № 996-ХIV).
За визначенням у статті 1 Закону № 996-ХIV первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Тобто, первинний документ має дві обов`язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.
Відповідно до частини другої статті 3 Закону № 996-ХIV бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Згідно із частиною першою статті 9 Закону № 996-ХIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.
При цьому у статті 1 цього Закону визначено, що господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Водночас, порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об`єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (надалі - підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету (надалі - установи), встановлюється Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24 травня 1995 року (надалі - Положення № 88).
За вимогами пункту 1.2 Положення № 88 господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.
Пунктом 2.1 Положення № 88 передбачено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.
Отже, будь-які документи (у тому числі договори, акти, рахунки, звіти тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.
Податковий орган у акті перевірки дійшов висновку, що позивач безпідставно включив до складу податкового кредиту суму податку на додану вартість за операцією з придбання автомобіля LAND ROVER RANGE ROVER, оскільки фактичного використання цього транспортного засобу у господарській діяльності не відбулося. На підставі аналізу податкової звітності та даних ЄРПН ГУ ДПС у м. Києві зазначило, що підприємство не здійснювало операцій з постачання товарів чи надання послуг, у зв`язку з чим відсутні докази отримання економічної вигоди або ділової мети від використання зазначеного автомобіля.
Як наслідок, контролюючий орган вважає, що позивач завищив податковий кредит із ПДВ за рахунок неправомірного віднесення сум податку, сплачених при придбанні транспортного засобу, до складу витрат, пов`язаних з господарською діяльністю, а також не нарахував податкових зобов`язань відповідно до підпункту «г» пункту 198.5 статті 198 ПК України.
У підсумку ГУ ДПС у м. Києві сформувало три основні блоки претензій до платника:
- автомобіль не використовувався в оподатковуваних операціях, що виключає можливість формування податкового кредиту;
- відсутність підтвердження економічної доцільності придбання транспортного засобу та доказів його використання у господарських цілях свідчить про відсутність ділової мети;
- ненарахування податкових зобов`язань із ПДВ за придбаним основним засобом розцінено як порушення вимог пунктів 198.5, 200.1, 200.4, 201.1 та 201.10 ПК України.
Щодо вказаних висновків податкового органу, колегія суддів зазначає таке.
З матеріалів справи слідує, що придбання автомобіля LAND ROVER RANGE ROVER ТОВ «ВЕСТЕР ВТ» належним чином оформлено первинними документами, відображено в бухгалтерському та податковому обліку, транспортний засіб введений в експлуатацію наказом від 02 січня 2023 року № А0-0000001, йому встановлені норми витрат палива наказом від 02 січня 2023 року № 2-3, а за результатами інвентаризації станом на 30 червня 2023 року жодних відхилень щодо наявності та обліку основних засобів не виявлено. Фактичний пробіг автомобіля, зафіксований під час огляду (18 174 км), також спростовує тезу контролюючого органу про його «невикористання» у діяльності підприємства.
За таких обставин висновок податкового органу про відсутність господарського використання транспортного засобу ґрунтується не на об`єктивних даних, а на припущеннях, що суперечить вимогам статті 77 КАС України щодо обов`язку суб`єкта владних повноважень довести правомірність свого рішення. 
Сам по собі факт відсутності у певному звітному місяці (серпні 2023 року) операцій з постачання товарів/послуг не свідчить про використання основного засобу в негосподарській діяльності і не позбавляє платника податку права на податковий кредит, сформований за операцією придбання такого основного засобу у червні 2022 року.
З урахуванням пунктів 198.1- 198.3 статті 198 ПК України право на податковий кредит виникає у платника податку за фактом придбання товарів/послуг (у даному випадку - транспортного засобу) та сплати/нарахування сум ПДВ у складі їх вартості, за наявності належним чином оформленої податкової накладної та за умови цільового використання у господарській діяльності. 
При цьому законодавець прямо встановив, що нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи почали такі основні засоби фактично використовуватися в оподатковуваних операціях у відповідному звітному періоді, а також незалежно від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції у цьому періоді. 
Отже, обставини, на які посилається апелянт (відсутність постачань у серпні 2023 року), не можуть бути правовою підставою для позбавлення позивача права на податковий кредит і, відповідно, на бюджетне відшкодування.
Посилання контролюючого органу на підпункт «г» пункту 198.5 статті 198 ПК України також є безпідставними. Зі змісту зазначеної норми вбачається, що обов`язок нарахувати податкові зобов`язання й скласти зведену податкову накладну виникає у випадку, коли придбані з ПДВ товари/послуги чи необоротні активи призначаються для використання або фактично використовуються в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку. Натомість відповідач не довів, що автомобіль був переданий у безоплатне користування, використаний для особистих (непов`язаних з діяльністю) потреб посадових осіб, відчужений без оподаткування чи віднесений до невиробничих основних засобів. Навпаки, матеріали справи підтверджують, що транспортний засіб обліковується як основний засіб підприємства, забезпечений відповідними внутрішніми розпорядчими документами (накази про введення в експлуатацію, інвентаризацію, встановлення норм палива), тобто інтегрований у організаційну структуру господарської діяльності позивача.
Фактичний пробіг автомобіля, підтверджений актом огляду (18 174 км), свідчить про його реальне використання, а не про «простій» чи утримання виключно для особистих потреб посадових осіб. Відсутність у матеріалах перевірки окремих документів (маршрутних листів, звітів про відрядження тощо) не є достатньою підставою для прирівняння використання транспортного засобу до негосподарської діяльності, тим більше за наявності наказів про облікову політику, норми витрат палива, актів інвентаризації, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та інших первинних документів, що сукупно підтверджують його належність до активів підприємства і використання у його діяльності.
Аргумент апелянта щодо відсутності ділової мети при придбанні автомобіля також не знаходить підтвердження. Відповідно до пункту 14.1.231 статті 14 ПК України розумною економічною причиною (діловою метою) є намір платника одержати економічний ефект від господарської діяльності, який може полягати як у безпосередньому прирості активів, так і у створенні умов для такого приросту в майбутньому. Використання службового автомобіля для управлінських, організаційних, логістичних, представницьких поїздок у межах діяльності підприємства цілком відповідає зазначеним критеріям, оскільки спрямоване на забезпечення функціонування бізнесу та отримання доходу в цілому. Податковий орган не навів жодних конкретних обставин, які б свідчили, що придбання автомобіля було економічно невиправданим, не відповідало характеру діяльності ТОВ «ВЕСТЕР ВТ» або здійснювалося виключно в інтересах третіх осіб.
Що стосується посилань відповідача на порушення пунктів 200.1, 200.4 статті 200 ПК України, то колегія суддів зазначає, що право платника податку на бюджетне відшкодування при від`ємному значенні з ПДВ обумовлене двома ключовими факторами:
- фактичною сплатою сум ПДВ постачальнику (або до бюджету);
- правомірним формуванням податкового кредиту за відповідними операціями.
У даному випадку сплата ПДВ у складі вартості автомобіля підтверджена платіжними документами та зареєстрованими податковими накладними постачальника, а правомірність формування податкового кредиту - наявністю реальної господарської операції з придбання основного засобу та його відображенням у бухгалтерському обліку позивача. 
Той факт, що суми ПДВ були заявлені до бюджетного відшкодування у серпні 2023 року, не суперечить положенням статті 200 ПК України, оскільки закон не пов`язує право на таке відшкодування з обов`язковою наявністю конкретних постачань у відповідному звітному періоді, а лише з наявністю від`ємного значення та дотриманням умов, визначених підпунктом «б» пункту 200.4 статті 200 ПК України.
Посилання контролюючого органу на порушення пунктів 201.1, 201.10 статті 201 ПК України шляхом невиписання податкових накладних за серпень 2023 року фактично ґрунтуються на помилковому твердженні про обов`язок позивача скласти умовні податкові накладні за правилами підпункту «г» пункту 198.5 статті 198 ПК України. 
Оскільки, як уже зазначено, правові підстави для застосування цієї норми відсутні (використання автомобіля у негосподарській діяльності відповідачем не доведено), у ТОВ «ВЕСТЕР ВТ» не виник обов`язок ані нараховувати відповідні податкові зобов`язання, ані складати та реєструвати зведені податкові накладні. 
За відсутності самого податкового обов`язку відсутнє й порушення порядку реєстрації податкових накладних, а отже і підстави для застосування штрафних санкцій за податковим повідомленням-рішенням № 00008710704.
Узагальнюючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що господарська операція з придбання автомобіля LAND ROVER RANGE ROVER є реальною, документально підтвердженою та спрямованою на забезпечення господарської діяльності позивача, а право ТОВ «ВЕСТЕР ВТ» на формування податкового кредиту за цією операцією та подальше заявлення відповідних сум ПДВ до бюджетного відшкодування виникло на законних підставах. 
Відповідач не довів використання транспортного засобу в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку, а отже, відсутні правові підстави для нарахування податкових зобов`язань за підпунктом «г» пункту 198.5 статті 198 ПК України, у зв`язку з чим податкові повідомлення-рішення № 00008700704 та № 00008710704 прийнято без належного правового та фактичного обґрунтування.
Доводи апеляційної скарги ГУ ДПС у м. Києві по суті зводяться до повторення позиції, викладеної в акті перевірки, не спростовують встановлених судом першої інстанції обставин, ґрунтуються на довільному тлумаченні норм податкового законодавства та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення. У зв`язку з цим підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції в оскарженій частині колегія суддів не вбачає.
Оскільки суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, то колегія суддів згідно із статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги залишає її без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись статтями 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2025 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач:                                                                       Черпак Ю.К.

Судді:                                                                                          Кобаль М.І.

                                                                                                    Штульман І.В.