Номер провадження: 22-ц/813/3692/26 
Справа № 522/21356/24
Головуючий у першій інстанції Ковтун Ю. І.
Доповідач Кострицький В. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13.01.2026 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Кострицького В.В.,
суддів: Карташова О.Ю., Лозко Ю.П.,
за участю секретаря судового засідання Булацевської Я.В.
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 
представник позивача – ОСОБА_2 
відповідач – ОСОБА_3 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Ярмоловича Олексія Євгеновича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду міста Одеси від 13 червня 2025 року, ухвалене у складі судді Ковтун Ю.І., у приміщенні того ж суду,
у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про зменшення розміру аліментів,- 
установив:
Короткий зміст позовних вимог.
ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду з позовною заявою до ОСОБА_4 про зменшення розміру аліментів на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 30.06.2011 по справі №2-5491/11, яке набрало законної сили 12.07.2011, шлюб, зареєстрований між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано, стягнуто аліменти з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частини від його заробітку (доходу), але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову, тобто з 02.02.2011 і до 03.01.2016, а з 04.01.2016 стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини від його заробітку (доходу), але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, до 20.01.2028 року. Аліменти на утримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 не стягуються у зв`язку з досягненням останньою повноліття. Станом на теперішній час, з позивача стягуються аліменти на користь відповідача на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини від заробітку (доходу) позивача. З 25.11.2014 року між позивачем та ОСОБА_7 був зареєстрований шлюб. Від спільного шлюбу в подружжя народилася дитина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Таким чином, на утриманні позивача перебуває дві дитини: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Разом з цим, у позивача змінився сімейний стан, у зв`язку із народженням дитини у другому шлюбі. Також позивач зазначає, що має батька ОСОБА_9 та матір ОСОБА_10 , що підтверджується свідоцтвом про його народження. ОСОБА_9 є інвалідом ІІ групи за загальним захворюванням з ураженням опорно-рухового апарату, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК від 20.08.2024. 07.02.2024 батьку позивача проведена операція тотального безцементного ендопротезування лівого кульшового суглобу, вартістю 132650,00 грн. Матір позивача є непрацездатною особою, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 від 09.10.2014. Позивач надає батькам матеріальну допомогу, в тому числі необхідну батьку для лікування, проведення операції та реабілітації після проведення операції. Також у позивача немає у власності нерухомого майна. На підставі вищевикладеного, позивач просить суд зменшити розмір аліментів, які стягуються у відповідності до заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 червня 2011 року у справі №2-5491/11, з нього на користь відповідачки на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 на 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно.
Короткий зміст судового рішення
Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 13 червня 2025 рокуу задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про зменшення розміру аліментів - відмовлено.
Суд першої інстанції в обґрунтування свого рішення зазначає, що позивачем належними та допустимими доказами не підтверджено погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку з народженням другої дитини.
Зміна сімейного стану позивача, а саме народження другої дитини, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів також з урахуванням тих обставин, що ОСОБА_8 народилась ще у 2015 році.
Поряд з цим, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.
Стягнення аліментів на користь відповідача на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини від заробітку (доходу) позивача відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні малолітню дитину – ОСОБА_11 2015 р.н., не буде спрямовано на належне забезпечення дитини ОСОБА_12 та суперечитиме її інтересам.
Крім того, позивачем не надано доказів того, що його матеріальний чи сімейний стан змінився так, що сплата аліментів у визначеному судом розмірі є ускладненою. Наявність на його утриманні батьків пенсіонерів, які є непрацездатними такою обставиною бути не може, оскільки позивачем не наведено відсутність у батьків інших осіб, які мають змогу надавати їм допомогу, тобто не доведено факт перебування батьків на його утриманні.
Надані позивачем виписка №42 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , квитанція №42 від 07.02.2024 року на суму 132650,00 грн, довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААД №072895 не є підставами для зменшення розміру аліментів.
Позивачем суду не надано доказів, що з нього проводяться будь-які інші стягнення, окрім аліментів, визначених рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 30.06.2011. Окрім того, позивачем не надано доказів, що його дохід зменшився і є таким, що не дає змоги виконувати рішення суду.
Приймаючи до уваги, що позивачем не доведено підстав позову про зменшення розміру аліментів, а також те, що стягнення з нього аліментів на утримання доньки у розмірі 1/4 частини його заробітку, на думку суду, не створює для позивача надмірний тягар та не порушує права другої дитини на належне утримання суд, ухвалює рішення про відмову у задоволенні позову.
Доводи апеляційної скарги.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, адвокат Ярмолович О.Є. подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13.06.2025 і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасування, в зв`язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильного застосування норм матеріального права.
Вказує, що суд першої інстанції не надав належної оцінки всім доказам по справі, а саме тому, що з 25.11.2014 ОСОБА_1 та ОСОБА_13 створили сім`ю та перебувають у зареєстрованому шлюбі Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис №3081.
У шлюбі у ОСОБА_1 та ОСОБА_14 народилась дитина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яку, позивач утримує та зобов`язаний утримувати до досягнення нею повноліття, відповідно до вимог ч. 1 ст. 180 СК України.
Таким чином, на утриманні у ОСОБА_1 перебуває дві дитини: від попереднього шлюбу - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та від теперішнього шлюбу - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Враховуючи зазначене, після ухвалення заочного рішення Приморським районним судом м. Одеси від 30.06.2011 по справі №2-5491/11 про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 на утримання: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , змінився сімейний стан ОСОБА_1 , в зв`язку з народженням у теперішньому шлюбі дитини - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Вказує, що зміна сімейного стану є самостійною підставою для зміни розміру аліментів, незалежно від зміни матеріального стану платника аліментів, тому рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, в зв`язку з не доведенням погіршення майнового стану платника аліментів, - не відповідає п. 3 ч. 1 ст. 182 та ч. 1 ст. 192 СК України, пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 10.10.2023 по справі №682/2454/22.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що наявність на утриманні позивача батьків пенсіонерів, які є непрацездатними не є обставиною для зменшення аліментів, оскільки позивачем не доведено відсутність у батьків інших осіб, які мають змогу надавати їм допомогу, тобто не доведено факт перебування батьків на його утриманні.
Вказаний висновок суду першої інстанції не відповідає ч. 1 ст. 202 СК України, якою зобов`язано повнолітніх дочку, сина утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги, тому позивач утримує та зобов`язаний утримувати непрацездатних батьків в силу закону.
Наявність у позивача непрацездатної матері та непрацездатного батька, який є інвалідом II групи, проведення батьку операції та здійснення медичної реабілітації батька, підтверджує, що батьки позивача потребують матеріальної допомоги.
Щодо явки сторін.
Сторони належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, однак до судового засідання не з`явились, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи відповідно до ст. 372 ЦПК України.
Позиція апеляційного суду.
Заслухавши суддю-доповідача, оцінивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить наступного.
Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, - суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ст. 2 ЦПК України).
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегією суддів встановлено та матеріалами справи підтверджено, заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 30.06.2011 (справа №2-5491/11) позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено:
- шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_15 , зареєстрований 15 січня 2000 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Приморської районної адміністрації виконкому Одеської міської ради, актовий запис №11 розірваний;
- з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , в розмірі 1/3 частини від його заробітку (доходу), але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову, тобто від 02.02.2011 року і до 03 січня 2016 року, а з 04 січня 2016 року вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , в розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно до 20 січня 2028 року.
Відповідно до постанови державного виконавця першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 08.11.2012 відкрите виконавче провадження про примусове виконання виконавчого листа №2-5491/11, виданого 05.08.2011 Приморським районним судом м. Одеси.
На момент звернення з позовом до суду аліменти стягуються з позивача ОСОБА_1 тільки на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із досягненням старшою дитиною ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повноліття.
Між ОСОБА_1 та ОСОБА_16 25 листопада 2014 року укладений шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції (а.с. 11).
Від спільного шлюбу у подружжя ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася донька ОСОБА_8 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції 03 червня 2015 року).
Згідно з копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , батьками позивача ОСОБА_1 є ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .
Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.
Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану, як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.
При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежної від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.
Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Позивачем належними та допустимими доказами не підтверджено погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку з народженням другої дитини.
Зміна сімейного стану позивача, а саме народження другої дитини, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів також з урахуванням тих обставин, що ОСОБА_8 народилась ще у 2015 році.
Поряд з цим, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.
Стягнення аліментів на користь відповідача на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини від заробітку (доходу) позивача відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні малолітню дитину – ОСОБА_11 2015 р.н., не буде спрямовано на належне забезпечення дитини ОСОБА_12 та суперечитиме її інтересам.
Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно з статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Судова колегія погоджується з судом першої інстанції та приходить до висновку, що позивачем не надано суду доказів, які свідчать про наявність підстав для зменшення розміру аліментів.
Крім того, позивачем не надано доказів того, що його матеріальний чи сімейний стан змінився так, що сплата аліментів у визначеному судом розмірі є ускладненою. Наявність на його утриманні батьків пенсіонерів, які є непрацездатними такою обставиною бути не може, оскільки позивачем не наведено відсутність у батьків інших осіб, які мають змогу надавати їм допомогу, тобто не доведено факт перебування батьків на його утриманні.
Надані позивачем виписка №42 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , квитанція №42 від 07.02.2024 року на суму 132650,00 грн, довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААД №072895 не є підставами для зменшення розміру аліментів.
Позивачем суду не надано доказів, що з нього проводяться будь-які інші стягнення, окрім аліментів, визначених рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 30.06.2011. Окрім того, позивачем не надано доказів, що його дохід зменшився і є таким, що не дає змоги виконувати рішення суду.
Приймаючи до уваги, що позивачем не доведено підстав позову про зменшення розміру аліментів, а також те, що стягнення з нього аліментів на утримання доньки у розмірі 1/4 частини його заробітку, на думку суду, не створює для позивача надмірний тягар та не порушує права другої дитини на належне утримання суд, ухвалює рішення про відмову у задоволенні позову.
Судова колегія погоджується з проаналізованими судом першої інстанції в сукупності дослідженими доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що стороною скаржника не доведено тих обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а тому заявлені вимоги задоволенню не підлягають.
Доводи апеляційної скарги про те, що сам факт народження дитини у новому шлюбі автоматично є підставою для зменшення розміру аліментів, є помилковими та такими, що ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального права.
Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів може бути змінений у разі зміни матеріального або сімейного стану, проте така зміна не є безумовною підставою для зменшення аліментів, а підлягає оцінці судом у сукупності з іншими істотними обставинами.
Як правильно встановив суд першої інстанції, позивач не довів, що народження дитини у новому шлюбі об`єктивно погіршило його матеріальний стан настільки, що виконання попереднього аліментного обов`язку стало для нього надмірним або неможливим.
Сам по собі факт наявності двох дітей не свідчить автоматично про необхідність зменшення аліментів, оскільки обов`язок утримання дітей є рівним та пріоритетним щодо кожної дитини, позивач, створюючи нову сім`ю, усвідомлював наявність чинного аліментного зобов`язання, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду.
Отже, висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для зменшення аліментів з огляду лише на зміну сімейного стану є обґрунтованим і таким, що відповідає вимогам ст. 182 та 192 СК України.
Як вірно зазначено судом першої інстанції, зазначені норми та правові позиції на які посилається скаржник не скасовують обов`язку сторони довести реальне погіршення матеріального стану, диспропорційність між можливостями платника та встановленим розміром аліментів, порушення балансу інтересів дітей.
У справі позивач не надав жодних належних і допустимих доказів, які б підтверджували зменшення доходів, відсутність додаткових джерел доходу та неможливість забезпечувати попередній розмір аліментів без шкоди для інших утриманців.
Отже, твердження скаржника про неправильне застосування норм матеріального права є безпідставними.
Доводи апеляційної скарги про те, що сам факт непрацездатності батьків нібито автоматично свідчить про їх перебування на утриманні позивача, обґрунтовано відхилені судом першої інстанції.
Згідно з ч. 1 ст. 202 СК України, обов`язок утримувати батьків виникає лише за наявності сукупності умов, а саме непрацездатність батьків, потреба батьків у матеріальній допомозі.
Крім того, стороні необхідно довести відсутність інших осіб, зобов`язаних та здатних надавати таку допомогу батькам, що скаржником не було доведено.
Як встановлено у справі, позивач не довів факту фактичного утримання батьків, не надав доказів, що батьки не отримують пенсію, соціальні виплати чи допомогу від інших дітей або членів сім`ї, не підтвердив, що саме він несе основний фінансовий тягар їх утримання.
Факт інвалідності батька чи проведення лікування сам по собі не є достатнім доказом перебування батьків на утриманні позивача, що узгоджується з усталеною судовою практикою.
Таким чином, висновок суду першої інстанції про відсутність підстав враховувати батьків як утриманців є законним, мотивованим та відповідає ст. 202 СК України.
Суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржуване рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.
З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.
На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.
Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням вищезазначеного колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -
ухвалив :
Апеляційну скаргу адвоката Ярмоловича Олексія Євгеновича, який діє в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Приморського районного суду міста Одеси від 13 червня 2025 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Головуючий суддя       В.В. Кострицький

Судді         О.Ю. Карташов

Ю.П. Лозко