ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
03 грудня 2025 року
м. Київ
 
справа № 524/8743/23
провадження № 61-5619св25
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Червинської М. Є., 
суддів: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротуна В. М.,                         Тітова М. Ю.,   
     
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,  
відповідачі:  ОСОБА_2 , Головне управління Держгеокадастру                                   у Полтавській області,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1   до  ОСОБА_2 , Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про зобов`язання скасувати державну реєстрацію земельної ділянки та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку
 
за касаційною скаргою адвоката Касіта Олександра Валерійовича як представника ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 31 березня 2025 року у складі колегії суддів: Триголова В. М., Дорош А. І., Лобова О. А., 
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.  Описова частина
Короткий зміст позовних вимог 
У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області скасувати державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,0623 га, для будівництва                             і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд,                                          з кадастровим номером 5310436100:08:002:1218, що на АДРЕСА_1 ; скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0.0623 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, з кадастровим номером 5310436100:08:002:1218, що розташована на   АДРЕСА_1 , яке було зареєстровано 18 березня 2021 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності 41123171.
 
Як на обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що він  є власником 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 .                               В подальшому поштова адреса її 1/2 частини була змінена з 27/37 на 27-А. Під час розгляду справи в суді в 2020 році їй стало відомо, що ОСОБА_3 , який був співвласником іншої 1/2 частини, зареєстрував своє право власності на земельну ділянку 0,0623 га, кадастровий номер 5310436100:08:002:1218 на                                                 АДРЕСА_1 . Дії ОСОБА_3 щодо  реєстрації права власності порушують право позивача на отримання земельної ділянки. ОСОБА_2                           є спадкоємцем ОСОБА_3 . При оформленні земельної ділянки порушено порядок повідомлення позивача щодо узгодження її меж. Зазначила, що у фактичному користуванні іншого співвласника перебуває земельна ділянка площею 724 кв. м, що на 94,5 кв. м. більше від ідеальної частки. Технічна документація із землеустрою виготовлена з порушенням вимог законодавства, і вона була підставою для формування земельної ділянки, тому державна реєстрація земельної ділянки підлягає скасуванню. Без скасування державної реєстрації земельної ділянки позивач позбавлена можливості оформити  право власності на земельну ділянку.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області рішенням              від 24 жовтня 2024 року в задоволенні позову відмовив.
 
Рішення суду першої інстанції мотивоване недоведеністю позовних вимог. 
 
Короткий зміст ухвали апеляційного суду
Полтавський апеляційний суд ухвалою від 31 березня 2025 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Касіта О. В. на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області  від 24 жовтня 2024 року визнав неподаною та повернув.
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що апеляційний суд двічі направляв  ОСОБА_1 копію ухвали про залишення скарги без руху, однак поштове відправлення повернулись без вручення адресату з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Апеляційний суд вжив усіх можливих заходів щодо повідомлення позивача про залишення апеляційної скарги без руху, однак станом на березень 2025 року недоліків, зазначених в ухвалі суду, позивач не усунув.
 
Короткий зміст касаційної скарги та її узагальнені аргументи 
У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду, адвокат Касіт О. В. як представник ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Полтавського апеляційного суду від                               31 березня 2025 року і направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
 
Підставою касаційного оскарження вказував неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
На адресу ОСОБА_1 поштові відправлення від апеляційного суду не надходили. В апеляційній скарзі також зазначено телефонний номер позивача. Повернення листів із відміткою «за закінченням терміну зберігання» не є належним доказом.
 
Адвокат Касіт О. В. є представником ОСОБА_1 та має зареєстрований електронний кабінет у ЄСІТС. До електронного кабінету адвоката від апеляційного суду надійшли лише ухвала про витребування справи і матеріли після апеляційного перегляду. 
 
Подаючи апеляційну скаргу, адвокат також зазначив власну електронну адресу, на яку апеляційний суд надіслав лише ухвалу про повернення апеляційної скарги.  На поштову адресу представника позивача  надійшла копія ухвали  суду від 31 березня 2025 року і оригінал апеляційної скарги з додатками. 
 
Апеляційний суд не надіслав копії ухвали від 12 січня 2025 року ні до Електронного кабінету ЄСІТС, ні на електронну  чи поштову адресу адвоката, що призвело до неусунення недоліків та повернення апеляційної скарги. 
 
Рух справи в суді касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду від 02 травня 2025 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.
 
22 травня 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 27 листопада 2025 року справу призначено до розгляду.

Позиція Верховного Суду 
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,                             є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Верховний Суд, перевіривши правильність застосування судом норм   права в   межах   касаційної   скарги,   дійшов   висновку,   що   касаційна   скарга підлягає   задоволенню з огляду на таке.
 
Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права
 Згідно зі статтею 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
 
Питання про залишення апеляційної скарги без руху суддя-доповідач вирішує протягом п`яти днів з дня надходження апеляційної скарги.
Питання про повернення апеляційної скарги суд апеляційної інстанції вирішує протягом п`яти днів з дня надходження апеляційної скарги або з дня закінчення строку на усунення недоліків (частина шоста статті 357 ЦПК України).
 
Тлумачення частини другої статті 121, статті 185, статті 357 ЦПК України свідчить, що якщо особа, яка подала апеляційну скаргу, не усунула недоліки скарги в строк, наданий судом, скарга вважається неподаною та повертається.
 
За обставинами цієї справи, апеляційний суд ухвалою від 21 січня 2025 року залишив апеляційну скаргу адвоката Касіта О. В. як представника ОСОБА_1 без руху для усунення виявлених в ній недоліків  (надання доказів сплати судового збору) протягом десяти днів з моменту отримання цієї ухвали. 
 
Питання щодо вручення судового рішення врегульоване у статтею 272 ЦПК України.
 
Частинами п`ятою, шостою статті 272 ЦПК України визначено, що учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом,-  у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.
 
Днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення                               у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
 
Отже, процесуальне законодавство, передбачає два способи надсилання судового рішення - шляхом направлення рекомендованим листом з повідомленням про вручення та в електронній формі - через Електронний кабінет, у тому числі шляхом направлення листа на офіційну електронну пошту засобами підсистем ЄСІТС
 
Надсилання судового рішення в той чи інший спосіб учаснику справи                                               є процесуальним обов`язком суду. Відомості про вручення (доставлення) рішення суду учаснику справи містяться у розписці про вручення, у повідомленні про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи,                                    у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення, а також                           у документах, визначених пунктами 4, 5 частини шостої статті 272 ЦПК України
 
(Висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2024 року у справі № 454/1883/22).
 
У цій справі копію  ухвали про залишення апеляційної скарги без руху апеляційний суд направляв позивачу на поштову адресу 21 січня, і 28 лютого 2025 року, однак поштові відправлення повернулись із відміткою «за закінченням терміну зберігання».  
 
Повернення апеляційної скарги з тих підстав, що особа не виконала вимоги ухвали про усунення недоліків, можливо лише у тому випадку, коли особа отримала відповідну ухвалу суду, тобто ознайомилася з її змістом, але ухилилася від виконання вимог, указаних в ухвалі (висновок викладено постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15, постанові Верховного Суду від 19 жовтня 2022 року у справі № 213/3262/21). 
 
Неотримання заявником копії ухвали про залишення апеляційної скарги без руху виключає можливість усунення особою зазначених у ній недоліків скарги                                  в установлений судом строк.
 
Повертаючи апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції встановив, що надіслана на адресу позивача поштова кореспонденція з ухвалою про залишення апеляційної скарги без руху повернулася на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». При цьому належних доказів направлення представнику позивача - адвокату Касіту О. В. копії ухвали про залишення апеляційної скаргу без руху та отримання ним цієї ухвали  в матеріалах справи немає. 
 
За таких обставин в суду апеляційної інстанції не було законних підстав для повернення апеляційної скарги, адже в матеріалах справи немає належних  і допустимих доказів отримання позивачем чи його представником копії ухвали Полтавського апеляційного суду від 21 січня 2025  року про залишення апеляційної скарги без руху.
 
Ураховуючи наведене, аргументи касаційної скарги про те, що оскаржена ухвала постановлена без додержанням норм процесуального права, є обґрунтованими.
 
Відповідно до частини четвертої статті 406 ЦПК України у випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.
 
Відповідно до частини шостої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.
 
Ураховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала апеляційного суду - скасуванню з направленням справи до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду - вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.
 
Керуючись  статтями  400, 406,  411,  416  ЦПК  України,  Верховний  Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу Касіта Олександра Валерійовича як представника ОСОБА_1 задовольнити.
 
Ухвалу Полтавського апеляційного суду від 31 березня 2025 року скасувати, справу направити до апеляційного суду для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її               ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                   М. Є. Червинська 
Судді                                                                                                А. Ю. Зайцев
                                                                                                          Є. В. Коротенко     
                                                                                                          В. М. Коротун
                                                                                                          М. Ю. Тітов