ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2026 року	м. Одеса	Справа № 915/776/25	

м. Одеса, проспект Шевченка, 29, зал судових засідань Південно-західного апеляційного господарського суду №6
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:
головуючого судді Савицького Я.Ф.,
суддів: Діброви Г.І.,
Ярош А.І., 
секретар судового засідання – Полінецька В.С.

за участю представників учасників судового процесу:
від позивача: не з`явився;
від відповідача-1: Петровський Д.О., за ордером;
від відповідача-2: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Приватного підприємства “Демсей”
на додаткову ухвалу Господарського суду Миколаївської області
від 25 вересня 2025 року (повний текст складено 25.09.2025)
у справі № 915/776/25
за позовом: Південноукраїнської міської ради
до відповідача-1: Приватного підприємства “Демсей”
до відповідача-2: Управління будівництва та ремонтів Південноукраїнської міської ради
про: визнання недійсним договору

суддя суду першої інстанції: Семенчук Н.О.,
місце винесення рішення: м. Миколаїв, вулиця Фалєєвська, 14, Господарський суд Миколаївської області
Сторони належним чином повідомлені про час і місце засідання суду.
В судовому засіданні 04.02.2026, відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

В С Т А Н О В И В:

У травні 2025 Південноукраїнська міська рада (далі також – позивач, Міська рада) звернулась до Господарського суду Миколаївської області з позовом до Приватного підприємства (ПП) “Демсей” (далі також – відповідач-1, Підприємство) та Управління будівництва та ремонтів Південноукраїнської міської ради (далі також – відповідач-2, Управління) про визнання недійсним з моменту укладення Договору від 12.03.2024 №48-03/24 про закупівлю робіт по об`єкту: “Капітальний ремонт вулиці Дружби Народів у м. Южноукраїнську Миколаївської області, Коригування (в частині додаткових робіт), згідно ДК 021:2015:45453000-7 – Капітальний ремонт і реставрація”, що укладений між Управлінням будівництва та ремонтів Южноукраїнської міської ради та ПП “Демсей”.
В обґрунтування позовних вимог, Міська рада послалась на те, що оспорюваний Договір не відповідає частинам 1, 3 та 5 ст. 203 Цивільного кодексу України, оскільки він суперечить вимогам ст. 48 Бюджетного кодексу України та створює для Південноукраїнської міської ради значні негативні наслідки у вигляді безпідставного стягнення з бюджету Южноукраїнської міської територіальної громади грошових коштів в сумі 2 787 660,00 грн.
При цьому, у позовній заяві Міська рада зауважує, що подання вищезазначеного позову зумовлено ухваленням 02.04.2025 Господарським судом Миколаївської області рішення у справі №915/648/24 за позовом ПП «Демсей» до Управління будівництва та ремонтів Південноукраїнської (Южноукраїнської) міської ради про стягнення 2 787 660,00 грн, яким позовні вимоги задоволенні у повному обсязі. Позовні вимоги ПП «Демсей» були обґрунтовані неналежним виконанням Управлінням взятих на себе зобов`язань за укладеним між Підприємством та відповідачем Договором про закупівлю робіт за об`єктом: "Капітальний ремонт вулиці Дружби Народів у м. Южноукраїнську, Миколаївської області, Коригування (в частині додаткових робіт), згідно з ДК 021:2015: 45453000-7 - Капітальний ремонт і реставрація" від 12.03.2024 №48-03/24 в частині проведення повної та своєчасної оплати вартості виконаних робіт.
Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 09.06.2025 за позовною заявою Південноукраїнської міської ради було відкрито провадження у справі №915/776/25, вирішено розглядати дану справу за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі на 08.07.2025. Встановлено учасникам справи строк для подання заяв по суті справи.
05.09.2025 до суду першої інстанції від Міської рада надійшла заява (вх. №12732/25 від 05.09.2025) про залишення позову у справі №915/776/25 без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України
В обґрунтування заяви позивач зазначив, що 20.08.2025 Південно-західним апеляційним господарським судом винесено постанову у справі №915/648/24, якою рішення господарського суду Миколаївської області від 02.04.2025 у справі №915/648/24 скасовано та у задоволенні позову ПП “Демсей” до Управління будівництва та ремонтів Південноукраїнської міської ради про стягнення грошових коштів за Договором №48-03/24 - відмовлено. 
Водночас, Міська рада вказує, що згаданою постановою, яка набрала законної сили, спірний Договір №48-03/24 про закупівлю робіт по об`єкту “Капітальний ремонт вулиці Дружби Народів у м.Южноукраїнську Миколаївської області, Коригування (в частині додаткових робіт), згідно ДК 021:2015:45453000-7 – Капітальний ремонт і реставрація” визнано нікчемним.
Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 08.09.2025, задовольнивши заяву позивача, суд залишив без розгляду позовну заяву Південноукраїнської міської ради до Приватного підприємства “Демсей” та Управління будівництва та ремонтів Південноукраїнської міської ради про визнання недійсним з моменту укладення Договору №48-03/24 про закупівлю робіт по об`єкту: “Капітальний ремонт вулиці Дружби Народів у м.Южноукраїнську Миколаївської області, Коригування (в частині додаткових робіт), згідно ДК 021:2015:45453000-7 – Капітальний ремонт і реставрація” на підставі п. 5 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України. 
15.09.2025 ПП “Демсей” звернулось до Господарського суду Миколаївської області із заявою від 12.09.2025 (вх. №13053/25) про компенсацію відповідачу витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000,00 у справі №915/776/25.
Південноукраїнська міська рада у заяві від 19.09.2025 (вх.№13336/25) просила суд першої інстанції зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу до 5 000,00 грн.
Додатковою ухвалою Господарського суду Миколаївської області 25.09.2025 у справі №915/776/25 (суддя Семенчук Н.О.) у задоволенні заяви від 12.09.2025 (вх.№13053/25 від 15.09.2025) Приватного підприємства “Демсей” про компенсацію витрат відповідача, пов`язаних з розглядом справи №915/776/25, відмовлено. 
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні заяви Підприємства про компенсацію витрат відповідача, пов`язаних з розглядом справи №915/776/25, виходив із того, що Приватним підприємством “Демсей”, відповідно до приписів ч. 5 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України, не доведено наявності необґрунтованих дій позивача — Південноукраїнської міської ради, які б могли бути підставою для компенсації витрат на професійну правничу допомогу.
Не погоджуючись з додатковою ухвалою суду першої інстанції, 07.10.2025 Приватне підприємство “Демсей” звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить додаткову ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 25.09.2025 у справі №915/776/25 скасувати. Ухвалити нове рішення, яким витрати Приватного підприємства “Демсей” на професійну правничу допомогу у справі №915/776/25 покласти на Південноукраїнську міську раду та стягнути з Південноукраїнської міської ради на користь Приватного підприємства “Демсей” витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000,00 грн.
Апеляційна скарга мотивована тим, що Підприємством надані належні докази понесення відповідачнм-1 витрат на професійну правничу допомогу у справі №915/776/25 у визначеній сумі, у зв`язку зі зверненням до суду Міської ради. 
При цьому, враховуючи, що позивач звернувся до суду із заявою про залишення позову без розгляду не одразу після звернення з позовом до суду, а лише 05.09.2025, тобто після спливу трьох місяців здійснення судового провадження, представник ПП «Демсей» був вимушений знайомитися з матеріалами справи, готувати відзив та клопотання, прибувати до суду та брати участь у судових засіданнях, що зумовило понесення відповідачем відповідних витрат.
ПП «Демсей» звертає увагу на те, що оскільки залишення позову без розгляду здійснено судом за заявою Міської ради, якою вона фактично визнала недоцільність подальшого провадження внаслідок досягнення власної правової цілі у іншому судовому провадженні №915/648/24, та не у зв`язку з діями відповідача, спрямованими на визнання позову чи фактичного виконання вимог позивача, то здійснення витрат ПП «Демсей» було здійснено у зв`язку з необґрунтованими діями саме позивача, а не відповідача.
Таким чином, апелянт переконаний у тому, що суд, при винесенні додаткової ухвали від 25.09.2025, діючи за принципом справедливості, мав покласти витрати відповідача у зв`язку з розглядом справи, саме на позивача, втім, в порушення приписів ст. 130 Господарського процесуального кодексу України дійшов протилежного рішення.
За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, оформленого протоколом від 07.10.2025, для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Савицького Я.Ф., суддів: Діброви Г.І., Ярош А.І.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 30.10.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПП “Демсей” на додаткову ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 25.09.2025 у справі №915/776/25 та призначено розгляд останньої на 21.01.2026 року об 11:30 год. Крім того, вказаною ухвалою продовжено розгляд апеляційної скарги ПП “Демсей” на розумний строк та встановлено учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.
Проте, ні Південноукраїнська міська рада, ні Управління будівництва та ремонтів Південноукраїнської міської ради правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались, своїх відзивів суду не надалі, що , в свою чергу, не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції, відповідно до ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України.
Разом тим, судове засідання, яке було призначено на 21.01.2026, не відбулось, у зв`язку з знеструмленням серверного обладнання через розгерметизацію системи опалення та здійснення ремонтних робіт з метою усунення вказаних наслідків, про що складено відповідну довідку судового засідання. 
Ухвалою Південно-західного апеляційного суду від 26.01.2026 учасників справи №915/776/25 повідомлено про те, що її розгляд відбудеться 04.02.2026 року об 11:30 год. 
04.02.2026 у судове засідання з`явився представник ПП “Демсей”, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив задовольнити вимоги останньої.
В судове засідання 04.02.2026 представники Південноукраїнської міської ради та Управління будівництва та ремонтів Південноукраїнської міської ради не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином.
Частиною 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи наявність у матеріалах справи доказів повідомлення учасників справи про час, місце та дату судового засідання, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги по суті за відсутності представників позивача та відповідача-2.
Положеннями ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.
Відповідно до ч. 1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Згідно з вимогами ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Дослідивши матеріали справи, розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, з`ясувавши всі фактичні обставини даної господарської справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм процесуального законодавства при винесенні оскаржуваної додаткової ухвали, Південно-західний апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.
Предметом апеляційного оскарження є додаткова ухвала Господарського суду Миколаївської області у справі №915/776/25, якою відмовлено у покладенні на позивача суми адвокатських витрат, сплачених відповідачем-1, у зв`язку зі зверненням Південноукраїнської міської ради до суду з позовною заявою, яка в подальшому була залишена судом без розгляду на підставі відповідної заяви позивача.
Судові витрати - це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з розглядом справи та вирішенням по суті, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи (до такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у пункті 49 постанови від 27.11.2019 у справі № 242/4741/16-ц).
Стаття 123 Господарського процесуального кодексу України визначає види судових витрат, до яких належать судовий збір та витрати, пов`язані з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України).
Згідно з частинами 1 - 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Стаття 129 ГПК України регламентує загальні правила розподілу судових витрат за результатами вирішення спору.
Апеляційна колегія акцентує, що положення статей 126, 129 Господарського процесуального кодексу України є універсальними у правовідносинах при розподілі витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги адвоката, за результатами розгляду справи по суті спору, що підтверджується сталою практикою Верховного Суду.
У даному випадку матеріали справи свідчать про те, що ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 08.09.2025 закрито провадження у справі №915/776/25 на підставі п. 5 ч. 1 ст. 226 ГПК України - у зв`язку з поданням позивачем до початку розгляду справи по суті заяви про залишення позову без розгляду.
У контексті наведеного судова колегія зазначає, що закриваючи провадження у справі, суд не вирішує справу по суті спору, та, відповідно не встановлює обґрунтованість / необґрунтованість заявлених позовних вимог, що у подальшому унеможливлює здійснення розподілу судових витрат сторін на підставі ст. 129 ГПК України.
У свою чергу, особливості здійснення розподілу витрат у разі закриття провадження у справі унормовані у ст. 130 Господарського процесуального кодексу України - "Розподіл витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду", - яка є спеціальною нормою.
Апеляційний суд враховує, що системний аналіз ст. 130 ГПК України свідчить про те, що її приписи сформовані з урахуванням особливостей процесуальної поведінки позивача, яка у подальшому призвела до закриття провадження у справі.
При цьому, колегія суддів зазначає, що сам факт понесення витрат на правничу допомогу не є достатньою підставою для їх компенсації.
Так, частина 5 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.
Відповідно до ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Верховний Суд у постанові від 04.05.2023 у справі №910/5911/22 зазначив, що в разі, зокрема, залишення позову без розгляду, суд зобов`язаний виходити з положень ч. 5 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України, оскільки вказана норма є спеціальною (пункт 8.11); при застосуванні ч. 5 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України суд має встановити наявність/відсутність саме необґрунтованих дій позивача. Такі критерії встановлюються судом у кожній справі відповідно до встановлених обставин (пункт 8.12).
Слід зазначити, що Господарський процесуальний кодекс України не містить норм, які встановлювали б критерії визначення необґрунтованості дій позивача в контексті застосування ч. 5 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України, однак очевидно, що під такими діями не можна розуміти реалізацію позивачем своїх процесуальних прав; близька за змістом правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 23.07.2021 у справі №910/13025/19, від 02.09.2021 у справі №922/2568/20, від 23.12.2021 у справі №910/16777/20.
Також Верховний Суд у пункті 6.5 постанови від 06.03.2024 у справі №905/1840/21 сформулював висновок, що відповідно до приписів ч. 5 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України, для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, необхідно довести, а суду – встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема:
- чи діяв позивач недобросовісно, пред`явивши позов;
- чи систематично протидіяв правильному вирішенню спору;
- чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача;
- чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.
Тобто стягнення з позивача компенсації понесених відповідачем витрат, зокрема витрат на професійну правничу допомогу, в разі залишення позову без розгляду можливе лише в випадку встановлення необґрунтованості дій позивача (така правова позиція є сталою і послідовною, та викладена, також постановах Верховного Суду від 18.06.2019 у справі №922/3787/17, від 09.07.2019 у справі №922/592/17, від 24.03.2021 у справі №922/2157/20, від 21.01.2020 у справі №922/3422/18, від 26.04.2021 у справі №910/12099/17, від 19.04.2021 у справі №924/804/20, від 20.06.2023 у справі №925/1372/21, від 11.05.2023 у справі №921/811/21, від 25.04.2023 у справі №924/341/22).
Судова оклегія звертає увагу на те, що положення ч. 5 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України ідентичні нормам ч. 5 ст. 142 Цивільного процесуального кодексу України.
Як вбачається з роз`яснень, викладених в п. 38 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», у разі залишення заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про відшкодування здійснених ним витрат, пов`язаних із розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. При цьому, саме по собі пред`явлення позову не може свідчити про необґрунтовані дії позивача.
У постанові Верховного Суду від 26.09.2018 у справі №148/312/16, зазначено, що саме собою подання заяви про залишення позову без розгляду не є необґрунтованими діями позивача, так як це є його диспозитивним правом, передбаченим нормами Цивільного процесуального кодексу України, яке не містить обмежень в його реалізації.
Водночас, у постанові від 18.09.2019 у справі №741/1681/17 (провадження №61-48179св18) Верховний Суд, залишаючи без змін судові рішення про відмову у стягненні витрат на правничу допомогу у зв`язку із закриттям провадження у справі, вказав, що законодавець, гарантуючи особам право на звернення до суду за захистом та право на позов, передбачив компенсацію здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, лише у випадку необґрунтованих дій позивача (ч. 5 ст. 142 Цивільного процесуального кодексу України). При цьому, звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим ст.ст. 55, 124 Конституції України, та є безумовним доступом до правосуддя, незалежно від обґрунтованості позову, а добросовісні дії позивача спрямовані на захист його порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів не можна вважати необґрунтованими, оскільки вони вчинені при здійсненні конституційного права на судовий захист. Таким чином, саме собою звернення з позовом до суду не свідчить про необґрунтованість дій позивачів, оскільки зазначене є диспозитивним правом позивача, передбаченим процесуальним законодавством і не містить таких обмежень, а тому для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідачеві необхідно довести, а суду встановити, які саме дії позивача під час звернення до суду чи під час розгляду справи по суті є необґрунтованими та у чому вони виражені, зокрема: чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.
Вказане підтримане Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, зокрема у постановах від 09.07.2019 у справі №922/592/17, від 02.12.2024 у справі №904/217/24, в яких суд касаційної інстанції зазначив, що обов`язком сторін у господарському процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, відповідачу слід було довести, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони полягали, зокрема, але не виключно: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету – ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується тощо.
При цьому, як визначив Верховний Суд у постанові від 20.09.2023 у справі №910/3063/23 принцип рівності господарського судочинства (ст. 13 ГПК України) передбачає обов`язок кожної сторони довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ч. 3 ст. 13 та ч. 1 ст. 74 ГПК України).
Також, у постанові Верховного Суду від 06.03.2024 у справі №905/1840/21 чітко визначено, що тягар доведення необґрунтованих дій покладається саме на сторону, яка заявляє вимогу про компенсацію.
У даному спірному випадку слід вказати, що у заяві про відшкодування витрат на правничу допомогу ПП «Демсей» зазначило законодавчі норми, які регулюють розподіл судових витрат та просило суд відшкодувати за рахунок позивача понесені адокатськи витрати в розмірі 20 000,00 грн.
При цьому, відповідач-1 не мотивував, які саме необґрунтовані дії позивача є підставою для компенсації понесених відповідачем судових витрат.
За позицією Підприємства, необґрунтованість дій з боку позивача полягає виключно у поданні позовної заяви, а в подальшому поданні заяви про залишення позову без розгляду, жодних інших дій позивача, які б могли вважатись необґрунтованими, ПП «Демсей» ні суду першої інстанції, ні апеляційному господарському суду - не зазначило.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач позивач звернувся до суду з позовом до ПП “Демсей” та Управління будівництва та ремонтів Південноукраїнської міської ради про визнання недійсним з моменту укладення Договору від 12.03.2024 №48-03/24 про закупівлю робіт по об`єкту: “Капітальний ремонт вулиці Дружби Народів у м. Южноукраїнську Миколаївської області, Коригування (в частині додаткових робіт), згідно ДК 021:2015:45453000-7 – Капітальний ремонт і реставрація”, що укладений між Управлінням будівництва та ремонтів Южноукраїнської міської ради та ПП “Демсей”.
Однак, вказаний Договір був визнаний нікчемним в межах розгляду іншої справи - №915/648/24, відкритою за позовом ПП “Демсей” до Управління будівництва та ремонтів Південноукраїнської міської ради про стягнення грошових коштів за Договором №48-03/24 про закупівлю робіт по об`єкту “Капітальний ремонт вулиці Дружби Народів у м. Южноукраїнську Миколаївської області, Коригування (в частині додаткових робіт), згідно ДК 021:2015:45453000-7 – Капітальний ремонт і реставрація”.
Про вказане зазначено у постанові Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.08.2025, якою скасовано рішення Господарського суду Миколаївської області від 02.04.2025 у справі №915/648/24 та відмовлено у задоволенні позову ПП “Демсей”.
Саме наведені обставини стали підставою для звернення Міської ради до суду із заявою про залишення позову у справі №915/776/25 без розгляду.
Тобто, у даній справі судове провадження було закрито не внаслідок необгрунтованих дій позивача або зловживання останнім своїми процесуальними правами, а через фактичне усунення предмета спору на стадії підготовчого провадження шляхом визнання у справі №915/648/24 никчемним спірного Договору, якій позивач у справі №915/776/25 просив визнати недійсним з моменту його укладення.
Крім того, слід зазначити, що позивач, крім позову та заяви про залишення позову без розгляду, подав суду першої інстанції клопотання від 02.07.2025 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, клопотання від 30.07.2025 про залишення без розгляду відзиву на позовну заяву, який був поданий ПП “Демсей” 28.07.2025, заперечення від 06.08.2025 на клопотання ПП «Демсей» про поновлення строку для надання відзиву на позов.
Разом з тим, матеріали даної справи не містять жодних клопотань позивача, які б могли бути розцінені судом як затягування розгляду справи; апеляційним судом не встановлено, що позивач протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору чи діяв недобросовісно.
Водночас, судовою колегією встановлено, що ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 09.06.2025, якою відкрито провадження у справі №915/776/25, також було призначено підготовче засідання на 08.07.2025. Однак, останнє не відбулось, у зв`язку з перебуванням судді Семенчук Н.О. у відпустці, у зв`язку з чим ухвалою суду першої інстанції від 24.07.2025 підготовче засідання у даній справі було призначене на 06.08.2025. 
З матеріалів справи слідує, що у цій справі відбулись судові засідання 06.08.2025 (в якому жодна сторона не брала участі), 02.09.2025 (бралі участь представники як відповідача-1, так і позивача, який вже у цьому судовому засіданні зазначив про підготовку заяви про залишення позову без розгляду, про що свідчить відповідний протокол судового засідання) та 08.09.2025, у яке представники жодної зі сторін не з`явились.
Тобто, фактично судом було проведено 3 судових засідання, у 2 з яких на позивач, ні відповідач, не з`являлись, а у судовому засіданні, в якому представники сторін були присутні, позивач заявив про намір подати заяву про залишення позову без розгляду, що і було ним здійснено у найкоротший термін з моменту оголошення про такий намір.
У даній справі позов було залишено без розгляду, однак само по собі постановлення ухвали про залишення позову без розгляду не свідчить про необґрунтованість дій позивача, так як звернення до суду є його диспозитивним правом, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України, яке не містить обмежень в його реалізації і є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.
Суд враховує положення статей 2, 4, 14, 130, 226 Господарського процесуального кодексу України, зі змісту яких вбачається, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується, і ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Заява про залишення позову без розгляду є практичною реалізацією позивачем принципу диспозитивності господарського судочинства, адже саме учаснику справи належить право розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 29.04.2022 у справі №914/2234/19, від 27.02.2024 у справі №911/362/22.
Крім того, колегія суддів бере до уваги, що розгляд справи по суті не розпочався.
Отже, апелянтом не наведено, у чому конкретно полягають необгрунтовані дії позивача, не надано жодних доказів недобросовісного використання процесуальних прав Міською радою або зловживання останньою своїми процесуальними правами чи умисного завдання шкоди відповідачу тощо.
Апеляційний суд наголошує на тому, що реалізація позивачем своїх процесуальних прав, зокрема, таких як звернення до суду з позовом за захистом свої порушених чи оспорюваних прав, а в подальшому подання заяви про залишення позову без розгляду – не є самостійною, безумовною підставою, яка свідчить про необґрунтованість дій позивача.
В клопотанні відповідача-1 про стягнення витрат на правову допомогу відсутні посилання на необґрунтовані дії позивача, і в матеріалах справи відсутні докази, які б доводили недобросовісність звернення позивача з позовом до суду та не підтверджують умисність її дій.
Поряд з тим, у постанові Верховного Суду від 02.12.2024 у справі №904/217/24 вказано, що стягнення з позивача компенсації понесених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи (зокрема витрат на професійну правничу допомогу), у разі залишення позову без розгляду можливе лише у випадку доведення стороною та встановлення судом необґрунтованості дій позивача.
З огляду на те, що звернення до суду з позовом, а в подальшому подання заяви про залишення позову без розгляду не є єдиною, самостійною та безумовною підставою, яка свідчить про необґрунтованість дій позивача, колегія суддів зазначає, що доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків місцевого господарського суду про відсутність підстав для покладення на позивача витрат відповідача на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
В силу ст. 86 ГПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.
За змістом п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Статтею 276 ГПК визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищенаведене, Південно-західний апеляційний господарський суд приходить висновку, що судом першої інстанції було повно та всебічно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, надано їм належну правову оцінку та постановлено ухвалу з дотриманням норм процесуального права, що дає підстави для залишення додаткової ухвали Господарського суду Миколаївської області від 25.09.2025 у справі №915/776/25 без змін, а апеляційну скаргу Приватного підприємства “Демсей” – без задоволення.
У зв`язку із відмовою у задоволенні апеляційної скарги, згідно із ст.129 Господарського процесуального кодексу України витрати апелянта по сплаті судового збору при подачі апеляційної скарги не відшкодовуються.
Керуючись ст.ст. 255, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд, –

П О С Т А Н О В И В:

Ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 25.09.2025 про у справі у справі №915/776/25 залишити без змін, апеляційну скаргу – без задоволення.
Матеріали справи №915/776/25 повернути до Господарського суду Миколаївської області.
Постанова відповідно до вимог ст. 284 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду у 20-денний строк.
Повний текст постанови складений та підписаний 09.02.2026.

Головуючий суддя Савицький Я.Ф.

Суддя Діброва Г.І.

Суддя Ярош А.І.