ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/456/26 Справа № 243/11173/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Дюміна Н. О. Суддя у 2-й інстанції - Стародуб О. Г.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

14 січня 2026 року м. Кривий Ріг

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Стародуб О.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Макеєва В.Ф. на постанову судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 03 грудня 2025 року, якою 
ОСОБА_1 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: 
АДРЕСА_1 , 
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, та накладене адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в сумі 17000 гривень,-
ВСТАНОВИВ:
Згідно постанови, заступник командира батальйону з морально-психологічної підтримки персоналу батальйону логістики військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 , в порушення вимог ст.ст.11, 16, 129, 130 Статуту внутрішньої служби ЗС України, ст.ст.1-4 Дисциплінарного статуту ЗС України, будучи відповідальним за військову дисципліну, морально-психологічний стан особового складу, недбало поставився до військової служби, достовірно знаючи, що він зобов`язаний вживати конкретних заходів для зміцнення військової дисципліни та правопорядку, профілактики правопорушень серед особового складу, знати ділові та морально-психологічні якості кожного військовослужбовця батальйону, в належний спосіб не вживав заходів для зміцнення військової дисципліни та правопорядку, в належний спосіб не проводив профілактику правопорушень серед особового складу, внаслідок чого допустив 08.11.2025 за адресою: АДРЕСА_2 , вживання алкогольних напоїв старшим сержантом ОСОБА_2 , яка займає посаду начальника складу взводу матеріального забезпечення батальйону логістики в/ч НОМЕР_1 та є в підпорядкуванні заступника командира батальйону з морально-психологічної підтримки персоналу батальйону логістики військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_1 в частині визначених структурою обов`язків з дотриманням вимог військової дисципліни, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 17215 КУпАП.
В апеляційній скарзі захисник Макеєв В.Ф. просить скасувати постанову судді та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Вважає, що суд не з`ясував всі обставини справи, не надав належної оцінки наявним у ній доказам, та дійшов необгрунтованого та передчасного висновку про доведеність вчинення ОСОБА_1 інкримінуємого правопорушення. Вказує на відсутність в матеріалах провадження достовірних відомостей, з яких можливо беззаперечно та «поза розумним сумнівом» встановити факт вживання старшим сержантом ОСОБА_2 алкогольних напоїв під час виконання службових обов`язків, а також її підпорядкованість ОСОБА_1 . 
Перевіривши матеріали справи, вважаю, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції та законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно статей 245, 280 КУпАП провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи у вчиненні адміністративного правопорушення.
З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст.251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Частиною другою статті 172-15 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах воєнного стану.
Об`єктивною стороною недбалості, тобто недбале ставлення до служби передбачає невиконання або неналежне виконання службових обов`язків через недбале чи несумлінне ставлення до них. При цьому, якщо особа не мала реальної можливості взагалі проявити ставлення до своїх службових обов`язків, то не можна говорити про те, що воно було недбалим чи несумлінним (хвороба, відсутність досвіду, нетривалість служби). Недбале ставлення військової службової особи до своїх службових обов`язків характеризує, перш за все, об`єктивну сторону вчиненого і виявляється в тому, що за наявності в особи реальної можливості діяти так, як того вимагають інтереси служби, винний або взагалі не діє, не виконує службові обов`язки, або хоча і діє, але виконує ці обов`язки неналежним чином, не відповідно до закону або відповідно до нього, проте неякісно, неточно, неповно, несвоєчасно, поверхово, у протиріччя з установленим порядком і тією обстановкою, що склалася, тощо.
Верховний Суд України у своїй постанові від 21.05.2021 року справі № 185/12161/15-к вказав, що, при встановленні недбалого ставлення до військової служби у формі невиконання службових (посадових) обов`язків необхідно встановити, що винний зобов`язаний був вчинити ті дії, невиконання яких ставиться йому за вину. Військова службова особа може відповідати за недбале ставлення до військової служби лише у тому випадку, коли вона не тільки повинна була через свій службовий обов`язок виконати ті чи інші дії, але й могла, тобто мала реальну можливість виконати їх належним чином. Якщо військова службова особа перебувала у таких умовах, за яких не мала фактичної можливості належно виконати свої службові (посадові) обов`язки, то відповідальність за недбале ставлення до військової служби виключається.
Відповідно до ст..ст. 11, 16, 17 Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України», необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців, крім іншого, такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників).
Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд з урахуванням вимог ст.252 КУпАП оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Як на докази вини ОСОБА_1 суд першої інстанції послався на протокол № 167/25 про військове адміністративне правопорушення від 26.11.2025 року; письмові пояснення ОСОБА_1 ; протоколи допиту свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 від 09.11.2025 року у кримінальному провадженні № 12025052510001392, якими підтверджено вживання ОСОБА_2 разом з іншими військовослужбовцями алкогольних напоїв; витяг з наказу командира в/ч НОМЕР_1 № 222 від 03.08.2024 року, за змістом якого ОСОБА_1 призначено на посаду заступника командира батальйону з морально-психологічної підтримки персоналу батальйону логістики військової частини НОМЕР_1 ; відомість про доведення вимог статутів ЗСУ, положень КУпАП та КК України для особового складу взводу матеріального забезпечення батальйону логістики в/ч НОМЕР_1 , згідно з якою ОСОБА_2 підтвердила особистим підписом доведення до її відома положень вказаних нормативних актів; посвідчення офіцера серії НОМЕР_2 , з якого вбачається, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем в/ч НОМЕР_1 .
Разом з цим, апеляційний суд вважає, що матеріали справи не містять достатніх доказів, які б поза розумним сумнівом доводили вину ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, а саме, недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах воєнного стану
Так, з протоколу допиту свідка від 09.11.2025 у кримінальному провадженні № 12025052510001392 від 09.11.2025 вбачається, що свідок ОСОБА_2 , пояснила, що 08.11.2025 приблизно о 19-00 год. за місцем тимчасового мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , вона разом з іншими військовослужбовцями вживала алкогольні напої, а саме випила 0,2 л коньяку.
Разом з тим, з письмових пояснень ОСОБА_1 вбачається, що в його підпорядкуванні за професійними обов`язками є старший сержант ОСОБА_2 , яка займає посаду начальника складу взводу матеріального забезпечення батальйону логістики в/ч НОМЕР_1 . Під час особистого спілкування ОСОБА_2 повідомила йому, що 08.11.2025 алкогольні напої не вживала, а вранці 09.11.2025 працівниками ВСП було проведено освідування на стан алкогольного сп`яніння, за результатами якого вміст парів алкоголю складав 0,00 ‰. 
З відомісті про доведення вимог статутів ЗСУ, положень КУпАП та КК України для особового складу взводу матеріального забезпечення батальйону логістики в/ч НОМЕР_1 , вбачається, що заступник командира батальйону ОСОБА_1 під особистий підпис довів до сержанта ОСОБА_2 положення вказаних нормативних актів.
Посадової інструкції ОСОБА_2 із зазначенням підпорядкованості та часу виконання службових обов`язків, а також посадової інструкції ОСОБА_1 із встановленням меж його відповідальності, матеріали справи не містять.
Таким чином, матеріали справи не містять достатніх доказів, які б поза розумним сумнівом доводили вину ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення.
Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. 
Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч. 2 ст. 62 Основного Закону усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.
Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом (рішення від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України»).
Згідно з вказаною позицією ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».
Сукупність викладених вище обставин свідчить про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.
Враховуючи викладене, а саме, що матеріали справи не містять достатніх доказів, які б об`єктивно та поза розумним сумнівом доводили провину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, приходжу до висновку, що апеляційна скарга захисника підлягає задоволенню, а оскаржувана постанова судді підлягає скасуванню, з закриттям провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника Макеєва В.Ф. задовольнити.
Постанову судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 03 грудня 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП - скасувати, провадження у справі закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя