Україна
Донецький окружний адміністративний суд 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 січня 2026 року Справа№200/7720/25 

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Голубової Л.Б., розглянувши за правилами спрощеного (письмового) позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 

до ІНФОРМАЦІЯ_1 

військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 прикордонний загін Державної прикордонної служби України)

про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – відповідач 1), військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 прикордонний загін Державної прикордонної служби України) (далі – відповідач 2) про:
- визнання протиправною бездіяльності військової частини ( НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України) стосовно ненарахування та невиплати середнього грошового забезпечення за весь час затримки остаточного розрахунку (нарахування та виплата грошового забезпечення у повному обсязі) за період з 29 грудня 2023 року по 24 вересня 2025 року - не більш як за шість місяців, відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100;
- зобов`язання військову частину ( НОМЕР_2 прикордонний загін Державної прикордонної служби України) виплатити середнє грошове забезпечення, з урахуванням суми перерахованого грошового забезпечення за весь час затримки остаточного розрахунку (нарахування та виплата грошового забезпечення у повному обсязі) за період з 29 грудня 2023 року по 24 вересня 2025 - не більш як за шість місяців, відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100;
- визнання протиправною бездіяльності військової частини ( НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України) стосовно ненарахування та невиплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченого грошового забезпечення у повному обсязі за період з 29 січня 2020 року по день фактичної виплати грошового забезпечення - 24 вересня 2025 року у повному обсязі включно за весь час затримки виплати;
- зобов`язання військову частину ( НОМЕР_2 прикордонний загін Державної прикордонної служби України) нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченого грошового забезпечення у повному обсязі за період з 29 січня 2020 року по день фактичної виплати грошового забезпечення – 24 вересня 2025 року у повному обсязі включно за весь час затримки виплати;
- визнання протиправною бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 стосовно ненарахування та невиплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченого грошового забезпечення у повному обсязі за період з 29 січня 2020 року по день фактичної виплати грошового забезпечення - 24 вересня 2025 року у повному обсязі включно за весь час затримки виплати;
- зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченого грошового забезпечення у повному обсязі за період з 29 січня 2020 року по день фактичної виплати грошового забезпечення – 24 вересня 2025 року у повному обсязі включно за весь час затримки виплати.
Заявлені вимоги позивач обґрунтував тим, що проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_1 у період з 29 січня 2020 року по 17 серпня 2022 року та в НОМЕР_2 прикордонному загоні (військова частина НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України у період з 17 серпня 2022 року по 29 грудня 2023 року.
При цьому, за період служби позивачу невірно нараховувалося грошове забезпечення, у зв`язку з чим він звернувся до суду.
24 вересня 2025 року на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду у справі № 200/6386/24 на розрахунковий рахунок позивача була нарахована сума перерахованого грошового забезпечення. 
При цьому, відповідач 2 не нарахував та не виплатив середній заробіток за час несвоєчасної виплати суми грошового забезпечення, нарахованого за рішенням суду.
Таким чином, позивач вважає, що має право відповідно до положень статей 116,117 Кодексу законів про працю України на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за шість місяців відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.
Окрім того, просить стягнути з відповідачів втрату частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченого грошового забезпечення у повному обсязі за весь час затримки виплати - за період з 29.01.2020 року по день фактичної виплати грошового забезпечення у повному обсязі.
З зазначених підстав позивач звернувся до суду з даним позовом.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2025 року позовну заяву було залишено без руху у зв`язку з невідповідністю вимогам ч. 3 ст. 161 КАС України.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (письмового провадження).
Розпорядженням від 25 грудня 2025 року № 659 проведено повторний автоматичний розподіл справи, у зв`язку з звільненням судді ОСОБА_2 з посади. За результатами повторного автоматичного розподілу вказаної судової справи, справу передано на розгляд судді Голубовій Л.Б.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 30 грудня 2025 року прийнято до провадження адміністративну справу № 200/7720/25. Розгляд справи № 200/7720/25 розпочати спочатку в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) в строки встановлені ст. 258 КАС України.
Відповідачем 1 надано письмовий відзив від 29.10.2025 року. В обґрунтування незгоди з позовними вимогами зазначає, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 14.11.2024 у справі № 200/6386/24, яке залишене без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 24 липня 2025 року, було вирішено спір щодо перерахунку грошового забезпечення позивача. 
У вказаному рішенні суд встановив, що позивач проходив службу в ІНФОРМАЦІЯ_1 (відповідач 1) з 29.01.2020 по 17.08.2022 та у НОМЕР_2 прикордонному загоні (відповідач 2) з 17.08.2022 по 20.05.2023. 
Приймаючи рішення, суд у справі № 200/6386/24 дійшов наступного висновку: «Відтак і розрахунок при звільненні в тому числі й у разі незгоди щодо порядку розрахунку, має здійснити виключно та військова частина, в якій він знаходився на фінансовому забезпеченні, і яка є останнім місцем служби військовослужбовця».
«Як вже встановлено судом... згідно копії наказу начальника НОМЕР_2 прикордонного загону... від 29.12.2023 № 880-ос виключено зі списків особового складу... ОСОБА_1 ...». 
З огляду на це, суд у справі № 200/6386/24 поклав обов`язок здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення за весь спірний період (включаючи період служби в ІНФОРМАЦІЯ_1 з 29.01.2020 по 17.08.2022) саме на НОМЕР_2 прикордонний загін (військову частину НОМЕР_1 ), як на останнє місце служби позивача. 
Рішення суду у справі № 200/6386/24 не містить жодних зобов`язань майнового чи немайнового характеру, які б покладалися на ІНФОРМАЦІЯ_2 (відповідача 1). 
ІНФОРМАЦІЯ_2 не є суб`єктом, відповідальним за затримку виплати, а отже, і за похідні від неї вимоги. 
Сам позивач у позовній заяві до справи № 200/7720/25 підтверджує, що 24 вересня 2025 року «на розрахунковий рахунок позивача була нарахована сума перерахованого грошового забезпечення», а також додає витяг з банківського рахунку (додаток 5), де відправником коштів зазначено «в/ч НОМЕР_1 ».
Це беззаперечно доводить, що ІНФОРМАЦІЯ_2 не було зобов`язане судом та фактично не здійснювало жодних виплат позивачу на виконання вказаного рішення. 
Оскільки ІНФОРМАЦІЯ_2 (відповідач 1) не був зобов`язаний виплачувати основну суму боргу, він не може нести відповідальність за затримку цієї виплати. 
Відтак, вимоги про стягнення компенсації втрати частини доходів (п. 7, 8 Позову) до ІНФОРМАЦІЯ_1 є безпідставними, адже заявлені до неналежного відповідача.
З зазначених причин відповідач 1 просив відмовити у задоволенні позовних вимог.
Відповідачем 2 також надано письмовий відзив від 02.11.2025 року. В обґрунтування незгоди з позовними вимогами зазначає, що визначальними обставинами для виплати компенсації є дати нарахування та фактичної виплати вказаних доходів, оскільки основною умовою для виплати громадянину компенсації, передбаченої статтею 2 Закону № 2050- III є умисне порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів. 
Зазначає, що коли суми нараховуються за рішенням суду, то підстава для виплати компенсації виникає у зв`язку з умисним несвоєчасним виконанням рішення суду, а отже, визначальними обставинами для виплати компенсації вважає умисне невиконання в/ч НОМЕР_1 вимог щодо нарахування та виплати вказаних доходів. 
Поряд з тим, як зазначає позивач виплата коштів здійснювалась на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду у справі № 200/6386/24 в добровільному порядку, а тому вважає, що підстави для виплати компенсації втрати частини доходів відсутні, а тому просить у задоволенні адміністративного позову відмовити у повному обсязі.
Відповідно до положень статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України даний предмет спору віднесено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, враховуючи, що відповідача у відповідності до норм законодавства повідомлено про наявність позову.
Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 є громадянином України, про що свідчить ІD-паспорт № НОМЕР_3 , виданий 12.03.2019 року. 
Позивач проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_1 у період з 29 січня 2020 року по 17 серпня 2022 року та в НОМЕР_2 прикордонному загоні (військова частина НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України у період з 17 серпня 2022 року по 29 грудня 2023 року, що не спростовується відповідачами.
Відповідно до наказу начальника НОМЕР_2 прикордонного загону № 880-ОС від 29.12.2023 року позивача з 29.12.2023 року виключено зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення.
При цьому, за період служби позивачу невірно нараховувалося грошове забезпечення, у зв`язку з чим він звернувся до суду.
24 вересня 2025 року на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду по справі № 200/6386/24 від 14.11.2024 року на розрахунковий рахунок позивача військовою частиною НОМЕР_1 була перерахована сума перерахованого грошового забезпечення у розмірі 325892,90 гривень, що підтверджується роздруківкою з мобільного застосунку обслуговуючого банку.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 14.11.2024 року у справі № 200/6386/24 задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 саме до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, хоча співвідповідачем у цій справі було ІНФОРМАЦІЯ_2 , де у період з 29 січня 2020 року по 17 серпня 2022 року позивач проходив службу.
Зокрема, вказаним рішенням суду зобов`язано НОМЕР_2 прикордонний загін (військову частину НОМЕР_1 ) здійснити ОСОБА_1 перерахунок грошового забезпечення за період з 29 січня 2020 року по 20 травня 2023 року грошового забезпечення, а також виплачених за вказаний період: грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, премії, визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023 на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням раніше виплачених сум та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44.
Поряд із цим, суд зазначив, що відповідно до пункту 293 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затверджене Указом Президента України №1115/2009 вбачається, що особа звільнена з військової служби, на день виключення із списків особового складу органу Держприкордонслужби розраховується за всіма видами належного їй на день звільнення матеріального та грошового забезпеченням.
Норми абзацу двадцять першого пункту 13 глави 10 розділу II Інструкції з організації обліку особового складу Державної прикордонної служби України затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.06.2017 № 468 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 16 серпня 2017 р. за № 1011/30879) визначають, що в наказах начальників органів Держприкордонслужби про виключення зі списків особового складу органу Державної прикордонної служби України у зв`язку зі звільненням з військової служби в обов`язковому порядку зазначається які необхідно здійснити виплати: матеріальної допомоги на оздоровлення, додаткових грошових винагород, одноразової грошової допомоги при звільненні, в якому розмірі та за який термін військової служби.
Таким чином, наказом про виключення зі списків особового складу фіксуються всі належні військовослужбовцю виплати і їх розмір.
Відтак і розрахунок при звільненні, в тому числі й у разі незгоди щодо порядку розрахунку, має здійснити виключно та військова частина, в якій він знаходився на фінансовому забезпеченні і яка є останнім місцем служби військовослужбовця.
Постановою Першого апеляційного суду від 24.07.2025 року у справі № 200/6386/24 апеляційну скаргу НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14.11.2024 року у справі № 200/6386/24 залишено без задоволення, а вказане рішення суду – без змін.
Як вже встановлено судом, та про що зазначено вище, згідно наказу начальника НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 29.12.2023 року № 880-ОС ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення з 29 грудня 2023 року.
Позивач вважає, що відповідач 2 мав нарахувати йому середнє грошове забезпечення за весь час затримки остаточного розрахунку, з урахуванням перерахованого грошового забезпечення згідно рішення суду у справі № 200/6386/24 за шість місяців, враховуючи постанову Верховного Суду від 29.01.2024 року у справі № 560/9586/22, зокрема вважає, що спірний період нарахування середнього заробітку у цій справі умовно варто поділити на 2 частини: з дня звільнення позивача по 18.07.2022 та з 19.07.2022 по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення.
Перевіряючи правомірність дій відповідачів щодо нездійснення нарахування та виплати середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні з військової служби та компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченого грошового забезпечення, суд виходить з такого.
Статтею 43 Конституції України передбачено право на своєчасне одержання винагороди за працю, яке захищається законом.
Згідно з статтею 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Відповідно до статті 1 Закону № 2011-XII соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.
Згідно з частинами другою та третьою статті 9 Закону № 2011-XII до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення та індексація грошового забезпечення.
Слід зауважити, що непоширення норм Кодексу законів про працю України на військовослужбовців стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.
Разом з тим, вказаними вище нормативними актами не врегульовано порядок виплати грошового забезпечення особам за час затримки розрахунку.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 07.05.2002 року №8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу Законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.
Таким чином, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.
Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими грошового забезпечення) не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення.
В той же час такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України.
Строки проведення розрахунку при звільненні та відповідальність за недотримання таких строків визначені статтями 116 та 117 Кодексу законів про працю України.
Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлено статтею 117 КЗпП України, згідно з приписами якої в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спор.
Відтак, враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює грошове забезпечення військовослужбовців, не встановлено дату проведення остаточного розрахунку зі звільненими працівниками та відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, суд робить висновок про можливість застосування норм статті 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення з військової служби.
Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 28.01.2021 у справі №240/11214/19, від 24.12.2020 у справі №340/401/20, від 05.08.2020 у справі №826/20350/16, від 15.07.2020 у справі №824/144/16-а, від 31.10.2019 у справі №2340/4192/18, від 26.06.2019 у справі №826/15235/16, від 31.10.2019 у справі №2340/4192/18 та від 20.05.2020 у справі № 816/1640/17.
При цьому, суд враховує, що за правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.02.2020 року у справі №821/1083/17, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем.
Вирішення питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу з визначенням розміру такого заробітку здійснюється за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі по тексту - Порядок №100) з урахуванням особливостей, передбачених Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260.
Згідно з абзацом 1 пункту 2 Порядку №100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.
Абзацом 3 пункту 2 Порядку №100 передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.
Відповідно до абзацу 1 пункту 8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
За таких обставин, суд вважає, що саме відповідачем 2, якого суд зобов`язав нарахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення, допущено протиправну бездіяльність щодо ненарахування та невиплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29 грудня 2023 року по 24 вересня 2025 року.
Оскільки, відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України середній заробіток виплачується за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців, то кількість днів затримки враховується за 6 місяців. 
За таких обставин позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідачів нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченого грошового забезпечення у повному обсязі за весь час затримки виплати - за період з 29.01.2020 року по день фактичної виплати грошового забезпечення, суд зазначає таке.
Відповідно до статі 2 Закону України від 19.10.2000 № 2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі - Закон № 2050-ІІІ) компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами у цьому Законі № 2050-ІІІ слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, серед іншого, заробітна плата (грошове забезпечення), сума індексації грошових доходів громадян.
Відповідно до статті 3 Закону № 2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується дохід, до уваги не береться).
Згідно зі статтею 4 Закону № 2050-ІІІ виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
З метою реалізації Закону України № 2050-ІІІ Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 21.02.2001 № 159, якою затвердив Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - Порядок № 159), положення якого фактично відтворюють положення Закону № 2050-ІІІ, конкретизують підстави та механізм виплати компенсації.
Основними умовами для виплати суми компенсації є: порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів - пенсії та нарахування доходів (в тому числі, за рішенням суду). При цьому виплата компенсації втрати частини доходів повинна здійснюватися в день виплати основної суми доходу.
Системний аналіз вищенаведених норм, за позицією Верховного Суду викладеної у постанові від 15.10.2020 року у справі № 240/11882/19 дає підстави для висновку, що індексація є складовою заробітної плати та у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до чинного законодавства.
Також у справі № 240/11882/19 Верховний Суд зауважив, що використане у статті 3 Закону № 2050-ІІІ формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.
Аналогічний висновок був зазначений у постанові Верховного Суду від 21.03.2023 у справі № 620/7687/21.
Відтак, застосовуючи цей висновок Верховного Суду, з урахуванням наявності факту несвоєчасної невиплати позивачу сум перерахованого грошового забезпечення, суд дійшов висновку, що позивач має право на компенсацію втрати доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за умови зобов`язання уповноваженого органу здійснити донарахування належних громадянину сум доходів.
Враховуючи викладені вище висновки Верховного Суду та встановлені судом у справі обставини, суд доходить висновку, що наведені позовні вимоги є правомірними та підлягають задоволенню, проте не у спосіб, визначений позивачем.
Так, позивач просить зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченого грошового забезпечення у повному обсязі за період з 29 січня 2020 року по день фактичної виплати грошового забезпечення – 24 вересня 2025 року у повному обсязі включно за весь час затримки виплати.
Разом з цим, як зазначено вище суд у своєму рішенні не зобов`язував відповідача 1 вчиняти якісь дії щодо здійснення та виплати перерахунку грошового забезпечення позивача, тому вчинити ці дії має саме відповідач 2.
За вимогами ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. 
На підставі положень ст.ст. 2, 17, 77, 90, 139, 242-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) (відповідач-1), військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 прикордонний загін Державної прикордонної служби України) ( АДРЕСА_3 , код НОМЕР_6 ) (відповідач-2) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність НОМЕР_2 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України відносно ОСОБА_1 стосовно ненарахування та невиплати його середнього грошового забезпечення за весь час затримки остаточного розрахунку (нарахування та виплата грошового забезпечення у повному обсязі) за період з 29 грудня 2023 року по 24 вересня 2025 року - не більш як за шість місяців, відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. 
Зобов`язати НОМЕР_2 прикордонний загін (військова частина НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України виплатити ОСОБА_1 його середнє грошове забезпечення, з урахуванням суми перерахованого грошового забезпечення за весь час затримки остаточного розрахунку (нарахування та виплата грошового забезпечення у повному обсязі) за період з 29 грудня 2023 року по 24 вересня 2025 - не більш як за шість місяців, відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.
Визнати протиправною бездіяльність НОМЕР_2 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України відносно ОСОБА_1 стосовно ненарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченого грошового забезпечення у повному обсязі за період з 29 січня 2020 року по день фактичної виплати грошового забезпечення - 24 вересня 2025 року у повному обсязі включно за весь час затримки виплати. 
Зобов`язати НОМЕР_2 прикордонний загін (військова частина НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченого грошового забезпечення у повному обсязі за період з 29 січня 2020 року по день фактичної виплати грошового забезпечення – 24 вересня 2025 року у повному обсязі включно за весь час затримки виплати. 
Визнати протиправною бездіяльність НОМЕР_2 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України відносно ОСОБА_1 стосовно ненарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченого грошового забезпечення у повному обсязі за період з 29 січня 2020 року по день фактичної виплати грошового забезпечення - 24 вересня 2025 року у повному обсязі включно за весь час затримки виплати. 
Зобов`язати НОМЕР_2 прикордонний загін (військова частина НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченого грошового забезпечення у повному обсязі за період з 29 січня 2020 року по день фактичної виплати грошового забезпечення – 24 вересня 2025 року у повному обсязі включно за весь час затримки виплати.
Стягнути з військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 прикордонний загін Державної прикордонної служби України) (код НОМЕР_6 ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) судові витрати з судового збору у розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 копійок.
Рішення складено у повному обсязі та підписано 07 січня 2026 року.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Л.Б. Голубова