ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2026 року	Львів	Справа № 460/10782/24 пров. № А/857/8785/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :
судді-доповідача: Судової-Хомюк Н.М.,
суддів: Глушка І.В., Затолочного В.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2025 року у справі № 460/10782/24 адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинення певних дій,
суддя у І інстанції Недашківська К.М.,
час ухвалення рішення - не зазначено,
місце ухвалення рішення - м. Рівне
дата складення повного тексту рішення – 04.02.2025,

В С Т А Н О В И В:

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі – позивач) до Військової частини НОМЕР_1 (далі – відповідач), в якому позивач просив суд:
визнати протиправним та скасувати рішення Військової частини НОМЕР_1 щодо повернення без реалізації матеріалів щодо звільнення ОСОБА_1 з військової служби відповідно до абзацу 11 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»; 
зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт від 26.07.2024 про звільнення з військової служби відповідно до абзацу 11 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та Постанови КМУ від 12.06.2013 №413 «Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та зі служби осіб рядового і начальницького складу» - у зв`язку з необхідністю здійснювати догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю ІІІ групи, встановленої внаслідок онкологічного захворювання, відсутності кінцівок (кінцівки), кистей рук (кисті руки), стоп ніг(стопи ноги), одного з парних органів, або за наявності у дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю ІІІ групи онкологічного захворювання, психічного розладу, церебрального паралічу або інших паралітичних синдромів з доданими до нього документами із застосуванням абзацу 11, пункту 3, частини 12, статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та Постанови КМУ від 12.06.2013 №413 «Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та зі служби осіб рядового і начальницького складу».
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2025 року у справі № 460/10782/24 у задоволенні позовних вимог було відмовлено. 
Позивач по справі подав апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, в якій, посилаючись на недостатнє з`ясування обставин, що мають значення для справи, у результаті чого рішення ухвалено з порушенням норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, внаслідок чого, на його думку, оскаржуване рішення є незаконним та просить скасувати оскаржуване судове рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 04.02.2025 по справі № 460/10782/24 та прийняти нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги. 
Зміст апеляційної скарги зводиться до того, що 26.07.2024 на командира військової частини НОМЕР_1 через Міністерство Оборони України, позивачем вдруге подано рапорт про звільнення з військової служби відповідно до абзацу 11 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та постанови КМУ від 12.06.2013 №413 – необхідність здійснювати догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю III групи, встановленої внаслідок онкологічного захворювання, відсутності кінцівок (кінцівки), кистей рук (кисті руки), стоп ніг (стопи ноги), одного з парних органів, або за наявності у дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю III групи онкологічного захворювання, психічного розладу, церебрального паралічу або інших паралітичних синдромів. Проте, такий рапорт відповідачем не розглянутий в установлені законом строки. Також, позивач зазначає, що рішення Військової частини НОМЕР_1 щодо повернення без реалізації матеріалів до звільнення позивача з військової служби є протиправним, оскільки при вирішенні питання щодо звільнення за рапортом від 26.07.2024 відповідач не мав права відмовляти так як рапорт відповідав нормам чинного законодавства. Вказані обставини були невірно встановлені судом першої інстанції та привели до помилкових висновків про відмову у задоволенні позовних вимог. 
До апеляційної скарги долучено клопотання про залучення до справи Міністерства оборони України як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. 
Апелянт просив скасувати рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2025 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. 
Відповідач у надісланому на адресу суду відзиві заперечує висновки апеляційної скарги, зазначає також про те, що військова частина НОМЕР_1 не отримувала інших рапортів від позивача щодо звільнення з військової служби, зокрема від 26.07.2024, та, відповідно, не мала можливості надати на даний рапорт відповіді. Судом першої інстанції у оскаржуваному рішенні вказано, що надісланий позивачем 26.07.2024 рапорт про звільнення з військової служби був звернений не до військової частини НОМЕР_1 , а до Міністерства оборони України.
Просить залишити рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 04.02.2025 № 460/10782/24 без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. 
До суду апеляційної інстанції надійшов також відзив від Міністерства оборони України у якому обґрунтовуються , що Міністерство оборони України — центральний орган виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України. Міноборони України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади зі забезпечення реалізації державної політики у сфері оборони, а також необґрунтованість віднесення органу військового управління до участі у вказаній справі. 
У відповідності до частини першої статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.
Частиною 1 ст. 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає задоволенню враховуючи наступне.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи про те, що ОСОБА_1 проходить військову службу за мобілізацією у Військовій частині НОМЕР_1 . 
Позивач подав на ім`я Командира Військової частини НОМЕР_1 Рапорт від 09.07.2024 про звільнення з військової служби (далі – Рапорт від 09.07.2024), в якому зазначив, що даним рапортом доводить до відома, що його дружина ОСОБА_2 має інвалідність III групи; у неї наявне загальне захворювання з ур.ЦНС, що відноситься до абз. 12 п. 3 ч. 12 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу»; необхідність здійснювати догляд за дружиною саме позивачем; бажання продовжувати військову службу через зазначені вище сімейні обставини позивач не має.
До Рапорта від 09.07.2024 позивач надав документи: свідоцтво про шлюб; документ про інвалідність дружини; документ про наявність захворювання; довідка про склад сім`ї; акт обстеження; копія свідоцтва неповнолітньої дитини – ОСОБА_3 ; копія свідоцтва неповнолітньої дитини – ОСОБА_4 .
За результатами розгляду Рапорта від 09.07.2024 Військовою частиною НОМЕР_1 прийняте рішення від 16.07.2024 №1210 про відмову у звільненні з військової служби (далі – Рішення від 16.07.2024 №1210) (а.с. 84).
В Рішенні від 16.07.2024 №1210 зазначено, зокрема:
ля узгодження питання можливості звільнення з військової служби, пакет документів був наданий в юридичну службу Військової частини НОМЕР_2 та отримано висновок про відсутність правових підстав для звільнення з військової служби під час дії воєнного стану;
відповідно до підпункту «г» пункту 1 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (зі змінами та доповненнями), військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною 12 цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу);
підпунктом 11 пункту 3 частини 3 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (зі змінами та доповненнями) встановлено, що під час дії воєнного стану військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах: необхідність здійснювати догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю III групи, встановленої внаслідок онкологічного захворювання, відсутності кінцівок (кінцівки), кистей рук (кисті руки), стоп ніг (стопи ноги), одного з парних органів, або за наявності у дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю III групи онкологічного захворювання, психічного розладу, церебрального паралічу або інших паралітичних синдромів;
на підтвердження обставин, що дає підставу для звільнення з військової служби під час дії воєнного стану, солдатом ОСОБА_1 надано належним чином завірену довідку до акта огляду МСЕК від 26.06.2024 серії 12ААГ №904926, де зазначено, що ОСОБА_2 має III групу інвалідності;
в ході вивчення документів у Військовій частина НОМЕР_1 встановлено, що поданий до рапорту пакет документів не повний, відсутні належним чином завірені копії паспортів, ідентифікаційних кодів чоловіка та дружини, а рапорт підготовлений без дотримання вимог Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженого наказом Генерального штабу Збройних Сил України від 31.01.2024 №40;
з метою реалізації права на звільнення військовослужбовця з військової служби під час дії воєнного стану необхідно подати пакет документів, який би узгоджувався з Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» та іншими нормативно-правовими актами, якими врегульовано визначене колом правовідносин;
надаючи оцінку поданим документам в їх сукупності сформований висновок: 
постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 №413 затверджено перелік сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення з військової служби та зі служби осіб рядового і начальницького складу;
відповідно до зазначеної Постанови військовослужбовці та особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини, зокрема: необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років;
підпунктом 11 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» чітко визначені підстави звільнення з військової служби, це необхідність здійснювати догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю III групи, встановленої внаслідок онкологічного захворювання, відсутності кінцівок (кінцівки), кистей рук (кисті руки), стоп ніг (стопи ноги), одного з парних органів, або за наявності у дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю III групи онкологічного захворювання, психічного розладу, церебрального паралічу або інших паралітичних синдромів;
наявність хоча б однієї з цих підстав надає право військовослужбовцю на звільнення з військової служби під час дії воєнного стану за сімейними обставинами;
в довідці до акта огляду МСЕК від 26.06.2024 серії 12ААГ №904926 зазначено, що ОСОБА_2 має III групу інвалідності по загальному захворюванню. МСЕК не встановлено необхідності постійного стороннього догляду;
оскільки комісійним висновком не підтверджено, що ОСОБА_2 має потребу у здійсненні відносно неї постійного догляду, з урахуванням наведених вище норм чинного законодавства, встановлено відсутність підстав для клопотання перед вищим командуванням частини про звільнення солдата ОСОБА_1 з лав Збройних Сил України з підстав, передбачених підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»;
Рапорт від 09.07.2024 з пакетом документів, з аркушем погодження на звільнення та листом-відмовою від 16.07.2024 №1210 був повернутий дружині позивача – ОСОБА_2 під особистий підпис (а.с. 86).
При цьому, суд першої інстанції встановив, що рішення Військової частини НОМЕР_1 від 16.07.2024 №1210 про відмову у звільненні з військової служби на підставі рапорта від 09.07.2024 не є предметом спору та не оскаржується позивачем. 
Заявлені позовні вимоги стосуються визнання протиправним та скасування рішення Військової частини НОМЕР_1 щодо повернення без реалізації матеріалів щодо звільнення з військової служби за рапортом від 26.07.2024. 
Позивач зазначає, що 26.07.2024 на Командира Військової частини НОМЕР_1 через Міністерство Оборони України, ним вдруге податний Рапорт про звільнення з військової служби відповідно до абзацу 11 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та постанови КМУ від 12.06.2013 №413 – необхідність здійснювати догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю III групи, встановленої внаслідок онкологічного захворювання, відсутності кінцівок (кінцівки), кистей рук (кисті руки), стоп ніг (стопи ноги), одного з парних органів, або за наявності у дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю III групи онкологічного захворювання, психічного розладу, церебрального паралічу або інших паралітичних синдромів.
Позивач вказує, що в липні 2024 року Збройними Силами України ІНФОРМАЦІЯ_1 надано відповідь від 16.08.2024 №343/15889 щодо повернення без реалізації матеріалів до звільнення з військової служби, ухиляючись від надання відповіді на поданий рапорт від 26.07.2024.
Позивач зазначає, що станом на 22.01.2025 Командування Військової частини НОМЕР_1 не надало будь-яких відомостей по поданому рапорту від 26.07.2024.
Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що відповідно до наявних у матеріалах справи доказів, позивач звертався до Військової частини НОМЕР_1 з Рапортом про звільнення з військової служби від 09.07.2024.
За результатами розгляду рапорта від 09.07.2024 Військовою частиною НОМЕР_1 прийняте рішення від 16.07.2024 №1210 про відмову у звільненні з військової служби.
В позовній заяві позивач зазначив що ним поданий Рапорт від 26.07.2024 на ім`я командира Військової частини НОМЕР_1 через Міністерство оборони України про звільнення з військової служби, який не розглянутий у строки та в порядку, визначені нормами чинного законодавства.
На підтвердження такої обставини позивач надав суду першої інстанції Опис вкладення у цінний лист: на ім`я – Командиру Військової частини НОМЕР_1 через Міністерство Оборони України; дата відправлення – 26.07.2024; №1 переліку документів – рапорт на звільнення за сімейними обставинами (а.с. 69). 
З метою встановлення обставини щодо формування позивачем рапорта від 26.07.2024, ухвалою суду від 14.01.2025 витребувано у ОСОБА_1 докази, зокрема: рапорт від 26.07.2024 з документами та доказами його подання, на який позивач посилається в позові, та рішення про результати його розгляду.
Проте, на виконання ухвали суду позивач не надав копії рапорта від 26.07.2024 з додатками.
Натомість, обґрунтовуючи позовні вимоги, до позовної заяви позивач долучив копію рапорта від 14.09.2024 (а.с. 56), щодо якого відсутній спір.
Також, позивач зазначає, що дружині позивача через «Гарячу лінію» Міністерства Оборони України повідомлено, що рапорт від 26.07.2024 було доставлено за треком №0302212759330 до Військової частини НОМЕР_1 ще в серпні 2024 року. Проте, такий рапорт відповідачем не розглянутий.
З метою з`ясування обставин щодо надходження до Військової частини НОМЕР_1 рапортів від ОСОБА_1 про звільнення з військової служби за період з 26.07.2024 по 15.09.2024, суд постановив ухвали про витребування доказів від 14.01.2025 та від 27.01.2025.
Відповідно до наданої відповідачем інформації та доказів вбачається, що позивач у спірний період звертався до Військової частини НОМЕР_1 з рапортами:
від 09.07.2024 про звільнення з військової служби, за результатами розгляду якого Військовою частиною НОМЕР_1 прийняте рішення від 16.07.2024 №1210 про відмову у звільненні з військової служби, яке позивачем не оскаржується;
від 19.08.2024 про надання грошової допомоги на оздоровлення.
При цьому, надані Військовою частиною НОМЕР_1 витяги з Журналу реєстрації вхідних документів за період 26.07.2024 по 15.09.2024 свідчать про те, що позивач не звертався до Військової частини НОМЕР_1 з рапортами про звільнення з військової служби у спірний період (окрім рапорта від 09.07.2024, який розглянутий).
Натомість, надісланий позивачем 26.07.2024 рапорт про звільнення з військової служби звернений не до відповідача, а до Міністерства Оборони України. 
Також, позивач зазначає, що рішення Військової частини НОМЕР_1 щодо повернення без реалізації матеріалів до звільнення позивача з військової служби є протиправним, оскільки при вирішенні питання щодо звільнення за рапортом від 26.07.2024 відповідач не мав права відмовляти так як рапорт відповідав нормам чинного законодавства.
Вказуючи це, позивач надав суду відповідь ІНФОРМАЦІЯ_1 від 16.08.2024 №343/15889, де зазначено, що позивач не надав необхідні документи для звільнення, а тому рапорт було залишено без реалізації (а.с. 66).
Вказані обставини підтверджують про те, що жодного рішення Військової частини НОМЕР_1 про залишення без реалізації документів про звільнення позивача з військової служби немає, оскільки в листі ІНФОРМАЦІЯ_1 від 16.08.2024 №343/15889 йдеться про надання інформації по Рапорту від 09.07.2024, який розглянутий відповідачем по суті та щодо якого прийняте рішення від 16.07.2024 №1210 про відмову у звільненні з військової служби, та яке не оскаржується позивачем.
В листі ІНФОРМАЦІЯ_1 від 16.08.2024 №343/15889 жодним чином не йдеться про рапорт від 26.07.2024 про звільнення з військової служби, який надісланий позивачем на ім`я Міністерства Оброни України, та копію якого суду не надано. 
Наявні в матеріалах справи свідчать про те, що рапорт позивача від 26.07.2024, поданий на ім`я Міністерства Оброни України, не надходив до Військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується витягами з Журналів реєстрації вхідних документів за період 26.07.2024 по 15.09.2024.
На думку суду першої інстанції, якщо особа вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, така особа має право звернутися до суду та просити про їхній захист шляхом, зокрема: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у даному випадку позивачем не доведено тієї обставини, що його права та інтереси були порушені саме відповідачем – Військової частиною НОМЕР_1 , що стосується розгляду поданого рапорту від 26.07.2024, поданого на ім`я Міністерства Оброни України, та який не надходив до Військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується витягами з Журналів реєстрації вхідних документів за період 26.07.2024 по 15.09.2024.
Предметом позову у даній справі є визнання протиправним та скасування рішення військової частини НОМЕР_1 щодо повернення без реалізації матеріалів щодо звільнення позивача з військової служби відповідно до абзацу 11 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та зобов`язання розглянути рапорт позивача від 26.07.2024 про звільнення з військової служби (далі рапорт від 26.07.2024). У адміністративному позові ОСОБА_1 зазначив, що ним крім рапорту від 09.07.2024 про звільнення з військової служби також був поданий рапорт від 26.07.2024 на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 про звільнення з військової служби, який не був розглянутий у строки та в порядку, визначені нормами чинного законодавства. 
Крім цього позивач у апеляційній скарзі зазначає, що військова частина НОМЕР_1 приховує від нього відповідь на його рапорт
Дана інформація не відповідає дійсності, оскільки ОСОБА_1 звертався щодо звільнення з військової служби шляхом подання рапорту лише 09.07.2024, на який отримав обґрунтовану відповідь від 16.07.2024. 
На виконання ухвал Рівненського окружного адміністративного суду від 14.01.2025 та 27.01.2025 про витребування доказів, задля підтвердження факту надходження рапорту щодо звільнення з військової служби від ОСОБА_1 лише 09.07.2024 військовою частиною було надано копії сторінок Журналу реєстрації вхідних документів військової частини НОМЕР_1 , на яких зафіксовано рух вхідної кореспонденції. 
У рішенні суду першої інстанції заначено, що відповідно до наданої військовою частиною НОМЕР_1 інформації вбачається, що позивач у спірний період звертався до військової частини НОМЕР_1 з рапортами: від 09.07.2024 – про звільнення з військової служби, за результатами розгляду якого військовою частиною НОМЕР_1 прийняте рішення від 16.07.2024 №1210 про відмову у звільненні з військової служби; від 19.08.2024 – про надання грошової допомоги на оздоровлення. У рішенні суду першої інстанції суд дійшов висновку, що надані військовою частиною НОМЕР_1 витяги з Журналу реєстрації вхідних документів за період 26.07.2024 по 15.09.2024 свідчать про те, що позивач не звертався до військової частини НОМЕР_1 з рапортами про звільнення з військової служби у спірний період (окрім рапорта від 09.07.2024, який розглянутий). 
Отже, військова частина НОМЕР_1 не отримувала інших рапортів від позивача щодо звільнення з військової служби, зокрема від 26.07.2024, та, відповідно, не мала можливості надати на даний рапорт відповіді. 
Судом першої інстанції у оскаржуваному рішенні вказано, що надісланий позивачем 26.07.2024 рапорт про звільнення з військової служби був звернений не до військової частини НОМЕР_1 , а до Міністерства оборони України. 
Позивач як у адміністративному позові, так і апеляційній скарзі зазначає, що рішення військової частини НОМЕР_1 щодо повернення без реалізації матеріалів до його звільнення з військової служби є протиправним, оскільки при вирішенні питання щодо звільнення за рапортом від 26.07.2024 військова частина НОМЕР_1 не мала права відмовляти, так як рапорт відповідав нормам чинного законодавства. Вказуючи це, ОСОБА_1 надав суду відповідь ІНФОРМАЦІЯ_1 від 16.08.2024 №343/15889, де зазначено, що позивач не надав необхідні документи для звільнення, а тому рапорт було залишено без реалізації. 
Проте, суд зазначив, що жодного рішення військової частини НОМЕР_1 про залишення без реалізації документів про звільнення позивача з військової служби немає, оскільки в листі ІНФОРМАЦІЯ_1 від 16.08.2024 №343/15889 йдеться про надання інформації по рапорту від 09.07.2024, який розглянутий по суті та щодо якого прийняте рішення від 16.07.2024 №1210 про відмову у звільненні з військової служби, та яке не оскаржувалося позивачем. У листі ІНФОРМАЦІЯ_1 від 16.08.2024 №343/15889 жодним чином не йдеться про рапорт від 26.07.2024 про звільнення з військової служби, який надісланий позивачем на ім`я Міністерства оборони України, та копію якого суду не надано. 
Суд першої інстанції на основі дослідження наданих доказів у справі дійшов також висновку, що рапорт позивача від 26.07.2024, поданий на ім`я Міністерства оборони України, не надходив до військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується витягами з Журналів реєстрації вхідних документів за період 26.07.2024 по 15.09.2024. 
Крім цього позивач як у адміністративному позові, так і апеляційній скарзі вказує, що його дружині через «Гарячу лінію» Міністерства оборони України повідомлено, що рапорт від 26.07.2024 було доставлено за треком №0302212759330 до Військової частини НОМЕР_1 ще в серпні 2024 року та про те, що такий рапорт не розглянутий. Дана інформація не відповідає дійсності. Адже серед доданих матеріалів до апеляційної скарги є аркуш з описом документів, поданих разом з рапортом командиру військової частини НОМЕР_1 через Міністерство оборони України. Водночас на цьому ж аркуші є копія накладної №0302212759330, операція «Приймання» від 26.07.2024 10:26:04 реєстрованого поштового відправлення «Укрпошта Експрес», у якій чітко зазначено: - Відправник: ПАРНАК ПЕТРО ОЛЕКС, до відділення, Київ, 03022, - Одержувач: МІН ОБОРОНИ УКР, ПРОСП. ПОВІТРЯНИХ СИЛ, 6, КИЇВ, 03163 . Слід також відмітити, що ОСОБА_1 під час подання адміністративного позову до суду першої інстанції не надав тексту вищевказаного звернення - рапорту від 26.07.2024. 
З метою встановлення обставини щодо формування позивачем рапорту від 26.07.2024, ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 14.01.2025 витребувано у ОСОБА_1 докази, зокрема: рапорт від 26.07.2024 з документами та доказами його подання, на який він посилається в позові, та рішення про результати його розгляду. Однак на виконання вищезазначеної ухвали суду позивач не надав копії рапорту від 26.07.2024 з додатками. 
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. За змістом статті 308 КАС України метою апеляційного перегляду є перевірка законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Апеляційний суд має перевіряти законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах тих аргументів та доказів, які й надавалися учасниками процесу у суді першої інстанції. Це випливає з ч. 5 ст. 308 КАС України. У свою чергу позивач як і в адміністративному позові, так і апеляційній скарзі здійснював аналіз підстав звільнення з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин під час дії воєнного стану, а також повноважень медико-соціальних експертних комісій та лікарсько-консультативних комісій. 
Разом з тим, сторона позивача не була позбавлена здійснити уточнення позовних вимог в порядку статей 47,48 КАС України у суді першої інстанції, а тому подання клопотання позивачем на стадії апеляційного розгляду щодо необхідності залучення в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – Міністерство оборони України, колегія суддів відхиляє як необґрунтоване та безпідставне. 
Згідно ч. 4 ст. 308 КАС України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. 
Відповідно до ч. 4 ст. 296 КАС України якщо в апеляційній скарзі наводяться нові докази, які не були надані суду першої інстанції, то у ній зазначається причина, з якої ці докази не були надані. Рапорт від 26.07.2024 був лише доданий до апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції. Однак позивач, додаючи до апеляційної скарги рапорт від 26.07.2024 не зазначив: по-перше, причини, у зв`язку з якими він не подав самостійно до адміністративного позову та не надав його суду на виконання ухвал Рівненського окружного адміністративного суду від 14.01.2025 та 27.01.2025 про витребування доказів. 
Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. 
Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 12 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Частиною 3 статті 12 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у редакції, чинній на момент зарахування та проходження позивачем військової служби) передбачалося, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час воєнного стану: «г) через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): необхідність здійснювати догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю III групи, встановленої внаслідок онкологічного захворювання, відсутності кінцівок (кінцівки), кистей рук (кисті руки), стоп ніг (стопи ноги), одного з парних органів, або за наявності у дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю III групи онкологічного захворювання, психічного розладу, церебрального паралічу або інших паралітичних синдромів.
Положенням «Про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 (Далі – положення №1153/2008) визначається порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі. Згідно з абз. 1 п. 233 Положення «Про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби. Відповідно до статті 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника
Таким чином, для звільнення військовослужбовця Збройних Сил України, йому необхідно подати відповідний рапорт до свого безпосереднього командира з усіма відповідними документами, якщо безпосередній командир не наділений повноваженнями щодо вирішення даного питання, а саме, звільнення позивача з військової служби, звертаючись з рапортом до безпосереднього командира. 
Відповідно до пункту 225 положення №1153/2008, звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється: під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини 5 та пунктом 3 частини 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»: у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.
Таким чином, звільнення з військової служби позивача входить у повноваженням командира військової частини, де зазначений військовослужбовець проходить військову службу, а не до повноважень і компетенції Міністра оборони України. 
Як убачається з апеляційної скарги, наведені в ній доводи щодо помилковості висновків суду у цій справі фактично зводяться до необхідності нової правової оцінки обставин у справі та дослідження наявних у матеріалах справи доказів. Водночас зазначеним доводам судом першої інстанції вже була надана належна правова оцінка.
Інших доводів на підтвердження правомірності своїх дій відповідач не навів, що не дає підстав вважати висновки суду першої інстанцій помилковими, а застосування ним норм матеріального та процесуального права - неправильним.
Відповідно до пункту 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанцій правильно встановив обставини справи, не допустив неправильного застосуванням норм матеріального права чи порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 241, 242, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 370 КАС України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2025 року у справі № 460/10782/24 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя	 	Н. М. Судова-Хомюк 	
судді	 	І. В. Глушко 	
 	 	В. С. Затолочний