ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"22" січня 2026 р. Справа№ 910/9365/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Коробенка Г.П.
суддів: Кравчука Г.А. 
Михальської Ю.Б. 

розглянувши в порядку письмового провадження, без виклику сторін, апеляційну скаргу Департаменту охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)
на рішення Господарського суду міста Києва 
від 10.11.2025
у справі №910/9365/25 (суддя С.М. Мудрий)
за позовом Департаменту охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Амікум Плюс"
про стягнення 7 306,93 грн
ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог 

Департамент охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі – Департамент) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Амікум Плюс" (далі – Товариства) про стягнення 7 306,93 грн штрафних санкцій.
Позовні вимоги обгрунтовані неналежним виконанням відповідачем його зобов`язань за Договором про закупівлю товарів за державні кошти №90 від 04.07.2024 в частині своєчасного передання товару.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.11.2025 в позові відмовлено повністю.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд входив з того, що оскільки товар було поставлено до 27.12.2024, доводи позивача про неналежне виконання відповідачем умов договору в частині своєчасного передання товару є безпідставними, а тому вимога про стягнення з останнього штрафних санкцій за порушення терміну поставки товару є необґрунтованою.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із вказаним рішенням, Департамент охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення від 10.11.2025 у справі №910/9365/25 скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення ухвалено місцевим судом внаслідок неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи та неправильного застосування норм матеріального права. При цьому скаржник стверджує, що висновок суду про те, що кінцевий строк поставки товарів за договором №90 - 27.12.2024 є необґрунтованим, оскільки 27.12.2024 є строком дії договору вцілому, в той час як терміном (датою) кінцевої поставки товару відповідно до письмової заявки є десять днів з дня отримання такої заявки (пункт 5.1 цього договору), який відповідачем порушено всупереч укладеного договору.

Узагальнені доводи та заперечення відповідача

27.11.2025 через підсистему “Електронний суд” від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній заперечив доводи викладені в ній, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого суду – без змін.
У відзиві відповідач наголошує, що договором визначений кінцевий строк виконання зобов`язань за ними - 27.12.2024. Тобто сама фраза, що поставка повинна відбутися не пізніше 27.12.2024 є уточненням до першої частини – “не більше 10 днів…, але не пізніше”.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.11.2025 апеляційну скаргу у справі №910/9365/25 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Коробенко Г.П., судді: Тарасенко К.В., Кравчук Г.А.
21.11.2025 на адресу суду від апелянта надійшов другий примірник апеляційної скарги.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.11.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Департаменту охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на рішення Господарського суду міста Києва від 10.11.2025 у справі № 910/9365/25. Апеляційний перегляд оскаржуваного рішення підлягає здійсненню без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження. Витребувано матеріали справи №910/9365/25 з Господарського суду міста Києва.
05.01.2026 матеріали справи №910/9365/25 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та були передані головуючому судді.
Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 20.01.2026, у зв`язку з перебуванням судді Тарасенко К.В. у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/9365/25.
Згідно з витягом із протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями 20.01.2026, справу №910/9365/25 передано на розгляд колегії суддів у складі: Коробенко Г.П. (головуючий), судді: Кравчук Г.А., Михальська Ю.Б.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

04.07.2024 між Департаментом (за текстом договору – Замовник) та Товариством (за текстом договору – Учасник) було укладено договір №90, відповідно до пункту 1.1. якого Учасник зобов`язується у 2024 році поставити Замовнику, а Замовник – прийняти та оплатити 15880000-0 Спеціальні продукти харчування, збагачені поживними речовинами (Продукти лікувального харчування для хворих на фенілкетонурію, 6 лотів), зазначені в Специфікації (Додаток 1) (далі – товари).
Найменування, кількість, ціна за одиницю та загальна сума товарів зазначені в специфікації (Додаток 1) (пункт 1.2. Договору).
Пунктом 3.1. Договору (у редакції Додаткової угоди №1 від 04.07.2024) встановлено, що сума цього правочину становить 21 991 146,61 грн (разом із ПДВ) (ціна Договору визначається з урахуванням розділу V "Податок на додану вартість" Податкового кодексу України).
Відповідно до пункту 5.1. Договору строк поставки товарів: протягом 2024 року (не більше 10 днів з дати отримання письмової заявки Замовника, але не пізніше 27.12.2024).
Місце поставки товарів: заклади охорони здоров`я м. Києва. Сторони дійшли згоди, що місце поставки товарів визначається відповідно до Розподілу, затвердженого відповідним наказом Замовника (пункт 5.2. Договору).
За умовами підпункту 6.3.1. пункту 3.1. Договору Учасник зобов`язаний забезпечити поставку товарів у строки, встановлені цим договором.
Згідно з пунктом 7.2. Договору у разі невиконання або несвоєчасного виконання зобов`язань Учасник сплачує Замовнику штрафні санкції у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми непоставленого товару за кожний день затримки.
Договір набирає чинності з моменту підписання і діє до 27.12.2024, але у будь-якому випадку до повного виконання Замовником своїх зобов`язань, в частині оплати вартості товарів, відповідно до пункту 4 Договору. Закінчення строку дії цього Договору не звільняє Сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього Договору (пункти 10.1., 10.2. Договору).
02.09.2024 Товариством було отримано письмову заяву №061-353/уо від 02.09.2024, в якій Департамент просив здійснити поставку товару згідно з доданим додатком на суму 4 817 553,76 грн.
У вищезазначеному додатку визначено поставку продуктів лікувального харчування, зазначені в пункті 1.1. Договору та Специфікації (Додаток №1 до Договору).
25.09.2025 Товариством було поставлено Департаменту товар на суму 131 870,76 грн, що підтверджується видатковою накладною №АП-Рн-0000401 від 16.10.2024.
16.10.2024 Товариством було поставлено Департаменту товар на суму 263 741,52 грн, що підтверджується видатковою накладною №АП-Рн-0000434 від 16.10.2024.
Вищезазначені видаткові накладні були підписані уповноваженими представниками Сторін та скріплені їх печатками без будь-яких претензій та/або зауважень.
З метою досудового врегулювання спору, Департамент звернувся до Товариства із претензією №061-3218 від 11.04.2025, в якій вимагав у зв`язку з несвоєчасною поставною товару сплатити протягом 30 днів 7 306,93 грн штрафних санкцій, нарахованих на підставі пункту 7.2. Договору.
У своїй відповіді №25 від 07.05.2025 на вказану претензію Товариство не погодилося із зауваженнями Департаменту, вказавши про виконання умов договору у строк, встановлений Договором – не пізніше 27.12.2024.
У зв`язку з несвоєчасним переданням Товариством обумовленого Договором №90 від 04.07.2024 Товару за Заявкою на постачання №061-353/yo від 02.09.2024, Департамент звернувся з даним позовом до суду про стягнення з відповідача 7 306,93 грн штрафних санкцій.
Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач посилається на те, що пунктом 5.1. договору встановлено кінцевий строк поставки товару – 27.12.2024. Оскільки обумовлений договором товар було поставлено до вказаної дати, тому зобов`язання в частині строку поставки товару не було порушено, а відтак і відсутні підстави для притягнення відповідача до відповідальності.

Джерела права та мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів сторін

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні чи скасуванню, виходячи з такого.
Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Положеннями статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона – постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні – покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. 
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Судом встановлено, що спір між сторонами у межах даної справи виник у зв`язку з неоднаковим тлумаченням змісту пункту 5.1. договору щодо строку (терміну) виконання відповідачем зобов`язання щодо поставки Товару та, як наслідок, притягнення останнього до відповідальності за несвоєчасну поставку у формі стягнення штрафних санкцій.
Так, за твердженням скаржника, кінцевий момент виконання обов`язку щодо передання товару необхідно визначати від дати отримання заявки + 10 днів, натомість відповідач вважає, що останнім днем строку поставки визначено 27.12.2024.
Як вище зазначено судом, в п. 5.1 договору сторони погодили, що строк поставки товарів: протягом 2024 року (не більше 10 днів з дати отримання письмової заявки Замовника, але не пізніше 27.12.2024).
Умовою виконання зобов`язання є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання.
Поняття "строк договору", "строк виконання зобов`язання" та "термін виконання зобов`язання" згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.
Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.
Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України).
Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).
Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.
Поняття "строк виконання зобов`язання" і "термін виконання зобов`язання" охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
З огляду на викладене, строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12.
Водночас згідно з пунктами 10.1., 10.2. договору цей правочин набирає чинності з моменту підписання і діє до 27.12.2024, але у будь-якому випадку до повного виконання замовником своїх зобов`язань, в частині оплати вартості товарів, відповідно до пункту 4 договору. Закінчення строку дії цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору.
З огляду на положення пунктів 5.1., 10.1. та 10.2. договору та беручи до уваги вищезазначену правову позицію Великої Палати Верховного Суду, суд першої інстанції обгрунтовано відхилив доводи позивача про те, що 27.12.2024 є кінцевим строком дії договору, а не граничною кінцевою датою поставки, оскільки сторонами узгоджено, що договір діє до повного виконання Замовником своїх зобов`язань.
У той же час, відповідно до статті 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 цього Кодексу. У разі тлумачення умов договору можуть враховуватися також типові умови (типові договори), навіть якщо в договорі немає посилання на ці умови.
У статті 213 ЦК України передбачено, що зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами) (частина 1).
Згідно з частиною 3 статті 213 ЦК України при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін.
Аналіз умов пункту 5.1. договору, дає підстави для висновку, що в ньому закріплено строк (не більше 10 днів з дати отримання письмової заявки Замовника) та одночасно термін виконання зобов`язання (не пізніше 27.12.2024), які не узгоджуються між собою (протирічать одне одному).
У разі неможливості визначити справжню волю сторін через суперечливість умов договору, згідно з ч. 4 ст. 213 Цивільного кодексу України, застосовується правило "contra proferentem" (лат. Verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem — слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав).
Така правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у справі №753/11000/14-ц від 18.04.2018
Особа, яка включила ту чи іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови.
Оскільки зі змісту договору слідує, що останній було розроблений Замовником – позивачем, відповідно саме позивач несе ризик щодо нечіткості визначення строку/терміну виконання поставки товару.
Як вище встановлено судом, обумовлений договором товар на підставі Заявки №061-353/yo від 02.09.2024 було поставлено 25.09.2024 та 16.10.2024.
Відтак, застосувавши принцип "contra proferentem", суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність порушення строку поставки, оскільки товар було поставлено до однозначно визначеного кінцевого терміну 27.12.2024, як це передбачено пунктом 5.1 договору, у зв`язку з чим доводи скаржника про неналежне виконання відповідачем умов договору в частині своєчасного передання товару є безпідставними, а вимога про стягнення з останнього штрафних санкцій за порушення терміну поставки товару є необґрунтованою.
Таким чином, оцінивши подані докази, враховуючи що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що позовні вимоги Департаменту охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) не підлягають задоволенню.
При цьому колегія суддів зазначає, що покладені в основу апеляційної скарги доводи апелянта, фактично дублюють його позицію викладену у позові, та зводяться до переоцінки доказів, яким суд першої інстанції надав належну оцінку, з огляду на що, та враховуючи що апеляційний суд погодився з висновками місцевого господарського суду про відсутність підстав для задоволення позову, доводи апелянта, наведені в апеляційній скарзі не спростовують встановлених судом під час розгляду справи обставин.
Викладені в апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування рішення місцевого господарського суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, є власним тлумаченням скаржником умов укладеного з відповідачем договору про закупівлю товарів за державні кошти, та ґрунтуються на неправильному тлумаченні апелянтом норм матеріального та процесуального права, що в сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги Департаменту охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).
Відповідно до ст.ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У даній справі сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини першої статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі рішення від 10.11.2025 відсутні.
Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, скарга задоволенню не підлягає.
Колегія суддів також погоджується із здійсненим судом першої інстанції розподілом судових витрат, а витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги відповідно до статті 129 ГПК України покладаються судом на апелянта, оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 129, 267-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Департаменту охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду міста Києва від 10.11.2025 у справі №910/9365/25 залишити без змін.
Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на Департамент охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).
Матеріали справи №910/9365/25 повернути Господарському суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя Г.П. Коробенко 

Судді Г.А. Кравчук

Ю.Б. Михальська