Справа № 378/1500/25 суддя в І-й інстанції Гуртовенко Р.В.
Провадження № 33/824/5778/2025 суддя в ІІ-й інстанції Фінагеєв В.О.
Категорія: ст. 124 КУпАП 

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
Іменем України

15 грудня 2025 року    м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Фінагеєв В.О., розглянувши апеляційну скаргу захисника  ОСОБА_1 адвоката Конюшко Дениса Борисовича на постанову Ставищенського районного суду Київської області від 05 листопада 2025 року у справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , за ст. 124 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 13 жовтня 2025 року серії ЕПР 1 №481797, 13 жовтня 2025 року о 07 годині 15 хвилин, на 117 км автодороги Київ - Одеса (М-05), водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Mitsubishi Lancer», державний номерний знак НОМЕР_2 , не був уважним та не стежив за дорожньою обстановкою, не зреагував на її зміну, не вибрав безпечну швидкість руху, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого не впорався з керуванням та скоїв зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ 21013», державний номерний знак НОМЕР_3 , яким керував ОСОБА_2 . При ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Вказаними діями, водій ОСОБА_1 порушив п.п. 2.3. Б, 12.1 Правил дорожнього руху України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.
Постановою Ставищенського районного суду Київської області від 05 листопада 2025 року  ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 605 грн. 60 коп.
Ухвалюючи оскаржувану постанову, місцевий суд дійшов висновку, що у діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. 
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, захисник  ОСОБА_1 адвокат Конюшко Д.Б. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову місцевого суду та закрити провадження у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник  ОСОБА_1 адвокат Конюшко Д.Б. вказує на те, що місцевим судом у оскаржуваній постанові необґрунтовано факт наявності порушення п. 12.1 ПДР України, а лише процитовано положення чинних ПДР України. Суд не має права виходити за межі протоколу про адміністративне правопорушення.  ОСОБА_1 не втратив права керування транспортним засобом, автомобіль не був в заносі. Перед автомобілем ОСОБА_1 праворуч раптово виїхав автомобіль марки «ВАЗ», який скоїв зіткнення з автомобілем ОСОБА_1 , внаслідок чого і відбулась ДТП. Таким чином, у діях ОСОБА_1 відсутній склад порушення п. 12.1 ПДР України.
Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення  ОСОБА_1 та його захисника Конюшко Д.Б., вивчивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.
Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.
Відповідно до вимог статей 245, 280, 256 КУпАП одним із завдань провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи. Необхідно також встановити, чи вчинено правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, а також інші обставини, які мають значення для справи. Наявним у матеріалах справи доказам, суд повинен дати належну оцінку.
За змістом ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Європейський суд з прав людини у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (рішення від 29 червня 2007 року) зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Згідно зі ст. 245 КУпАП України завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частиною сьомою статті 294 КУпАП визначено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Пункт 1.3 Правил дорожнього руху передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Відповідно до п. 1.4 Правил дорожнього руху кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.
Згідно п. 2.3 б) Правил дорожнього руху для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.
Як передбачено п. 12.1 Правил дорожнього руху, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.
Статтею 124 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
Тобто, обов`язковою ознакою правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП є спричинення пошкодження об`єктів, зазначених у цій статті.
Чинне законодавство України та нормативно-правові акти покладають обов`язок на водіїв не лише знати та безумовно виконувати правила Правил дорожнього руху, а також враховувати особливості та технічний стан транспортного засобу.
Умовою відповідальності за вказаними нормами є сукупність наступних обставин: встановлення факту порушення особою Правил дорожнього руху, наслідки у вигляді пошкодження транспортного засобу (засобів) чи іншого майна, причинно-наслідковий зв`язок між порушенням Правил дорожнього руху і виявленими пошкодженнями.
У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року «Леванте проти Латвії» від 07 листопада 2002, які з урахуванням положень ст.ст.8, 9 Конституції України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
Приймаючи оскаржувану постанову місцевий суд дійшов висновку, що в діях   ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
З зазначеним висновком суду погодитись не можна, з огляду на наступне.
У протоколі про адміністративне правопорушення   ОСОБА_1 ставиться в вину порушення п.п. 2.3б, 12.1 Правил дорожнього руху України, оскільки він, керуючи автомобілем марки «Mitsubishi Lancer», державний номерний знак НОМЕР_2 , не був уважним та не стежив за дорожньою обстановкою, не зреагував на її зміну, не вибрав безпечну швидкість руху, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого не впорався з керуванням та скоїв зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ 21013», державний номерний знак НОМЕР_3 , яким керував ОСОБА_2 .
Разом із тим, із наявної у матеріалах справи схеми місця ДТП, пояснень ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , вбачається, що водій автомобіля марки «ВАЗ 21013», державний номерний знак НОМЕР_3 ОСОБА_2 , їхавши по правій смухі руху, мав намір розвернутись, подав відповідний сигнал та почав здійснювати маневр розвороту, намагаючись перестроїтись у ліву смугу руху. Автомобіль марки «Mitsubishi Lancer», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням   ОСОБА_1 , їхав по лівій смузі руху.   ОСОБА_1 вказував, що бачив, як водій автомобіля марки «ВАЗ» увімкнув покажчик повороту, але продовжив рух, оскільки його автомобіль мав перевагу у русі. Натомість, водій ОСОБА_2 , не надавши перевагу у русі автомобіля під керуванням ОСОБА_1 , намагаючись здійснити маневр та розвернутись, виїхав на смугу руху автомобіля «Mitsubishi», після чого сталось зіткнення.
Відповідно до вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху, перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.
В даному випадку, водій  ОСОБА_2 порушивп. 10.1 ПДР України, а саме перед перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.
Вимоги п. 10.1 ПДР в частині, що перед перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, кореспондується з вимогами п. 10.3 відповідно до якого водій ОСОБА_2  зобов`язаний був надати дорогу транспортним засобам, що рухаються в попутному напрямку по тій смузі, на яку він має намір перестроїтися.
В даному випадку, саме водій ОСОБА_2 , з метою здійснення розвороту, не маючи переваги в русі, виїхав на смугу руху, по якій рухався автомобіль марки «Mitsubishi Lancer», державний номерний знак НОМЕР_2  під керуванням ОСОБА_1 , який мав перевагу у русі відносно автомобіля «ВАЗ». 
Зі змісту п. 10.1 ПДР України, вбачається, що обов`язок надати дорогу транспортним засобам, що рухаються в попутному напрямку по тій смузі, на яку водій має намір перестроїтися, є безумовним і не залежить від швидкості руху транспортного засобу у смузі, на яку мав намір перестроїтися ОСОБА_2 для здійснення розвороту.
Іншими словами, водій ОСОБА_2 повинен був надати дорогу автомобілю марки «Mitsubishi Lancer», державний номерний знак НОМЕР_2 не залежно від швидкості руху останнього.
При цьому, водій ОСОБА_2 , у відповідності до п. 1.4 ПДР, не мав права розраховувати, що будь-який водій, який рухається прямо по лівій смузі руху, надасть йому дорогу тільки тому, що він виявив намір здійснити маневр розвороту, ввімкнув лівий поворот та рухається з правої смуги руху у ліву.
Правила дорожнього руху не визначають ввімкнений особою покажчик повороту як обставину, яка надає перевагу у русі.
За обставин зазначеної справи, швидкість руху автомобіля ОСОБА_1 , не перебувала в причинному зв`язку з наслідками, що настали у вигляді пошкодження транспортних засобів, оскільки, як було зазначено вище, водій  ОСОБА_2 , зобов`язаний був надати дорогу автомобілю, що рухався по смузі, на яку він мав намір перестроїтися. При цьому, водій  ОСОБА_1 не мав обов`язку надавати перевагу у русі водієві, який мав намір перестроїтись і перестроювався на його смугу руху.
При цьому водій  ОСОБА_1 мав право розраховувати, що транспортний засіб, який має намір перестроїтися на його смугу руху, надасть йому дорогу, після чого буде здійснювати маневр.
За таких обставин, відсутні будь-які підстави стверджувати, що дії водія автомобіля марки «Mitsubishi Lancer», державний номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_1 перебувають в причинному зв`язку з наслідками, що настали, у вигляді пошкодження транспортних засобів.
У справі «Barbera, MesseguandJabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину, всі сумніви, щодо винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи. Протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v.the United Kingdom), n. 161, Series А заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту».
Апеляційний суд застосовує загальноприйнятий європейський стандарт доказування «поза розумним сумнівом», сформульований у рішеннях ЄСПЛ, зокрема від 14 лютого 2008 року у справах «Кобець проти України» (п.43) та «Авшар проти Туреччини» (п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії» від 6 грудня 1998 року, згідно яких доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.
У даній справі не доведено, що  ОСОБА_1 керував транспортним засобом та допустив порушення правил дорожнього руху, які мали наслідком пошкодження транспортних засобів. 
Отже, висновки суду першої інстанції у цій частині не відповідають фактичним обставинам справи, не ґрунтуються на наявних у справі доказах, а тому постанова суду підлягає скасуванню з винесенням нової постанови про закриття провадження у справі відносно  ОСОБА_1 у зв`язку із відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.
На підставі викладеного, керуючись ст. 33, 124, 245, 247, 280, 294 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника  ОСОБА_1 адвоката Конюшко Дениса Борисовича задовольнити.
Постанову Ставищенського районного суду Київської області від 05 листопада 2025 року скасувати.
Провадження у справі про притягнення  ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП закрити із підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, тобто, у зв`язку із відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Повне судове рішення виготовлене 19 грудня 2025 року.

Суддя В.О. Фінагеєв