Номер провадження: 22-з/813/75/26 
Справа № 495/7367/24
Головуючий у першій інстанції 
Доповідач Сєвєрова Є. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ДОДАТКОВА ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.01.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії: 
головуючого судді Сєвєрової Є.С.,
суддів: Вадовської Л.М., Таварткіладзе О.М., 
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 , 
відповідач – ОСОБА_2 ,
розглянув заяву  ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 15 серпня 2025 рокута за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на додаткове рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 17 вересня 2025 року у складі судді Кириченко П.Л., 
встановив:
Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 15.08.2025 позов ОСОБА_1 задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 01 липня 2023 року по 31 березня 2024 року, в розмірі 64873.77 грн. В іншій частині відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1211.20 грн.
Додатковим рішенням цього ж суду від 17.09.2025 заяву представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Драченко В.В., про стягнення витрат за надання правничої допомоги задоволено: стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати за надання правничої допомоги в розмірі 6000 гривень.
Не погодившись з вищевказаними судовими рішеннями суду, ОСОБА_1 та ОСОБА_2  подали апеляційні скарги на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 15.08.2025, а ОСОБА_1 також і на додаткове рішення цього ж суду від 17.09.2025. 
Постановою Одеського апеляційного суду від 11.12.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 15 серпня 2025 року в частині вимог ОСОБА_1 про стягнення неустойки зі сплати аліментів на дитину змінено шляхом зменшення розміру до 30000,00 гривень за період з 01.07.2023 по 31.03.2024. В решті рішення суду залишено без змін. 
Також постановою Одеського апеляційного суду від 11.12.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково: додаткове рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 17 вересня 2025 року змінено шляхом зменшення витрат на професійну правничу допомогу, стягнувши на користь ОСОБА_2 з ОСОБА_1 до 3000,00 гривень. 
12.12.2025 в електронній формі через підсистему «Електронний суд» і «Електронний кабінет» ОСОБА_1 подала заяву, у якій просить суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь понесені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7145,50 грн.
Дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи заяви, апеляційний суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч.3, 4 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Оскільки предметом звернення є лише вирішення питання про судові витрати, тому необхідності у виклику сторін суд не вбачає.
Відповідно до п.3 ч.1 ст. 270 ЦПК України однією з підстав для ухвалення додаткового рішення є не вирішення судом питання про судові витрати.
Згідно із ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Так, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат (ст. 134 ЦПК України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст.137 ЦПК України);
3) розподіл судових витрат між сторонами (ст. 141 ЦПК України).
Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Водночас зі змісту ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст. 137 ЦПК України).
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У ч.3 ст. 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Тобто ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).
У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.
Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Зазначене узгоджується з висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
За змістом статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 зазначеного Закону).
Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України).
Аналогічний правовий висновок міститься постанові Верховного Суду від 02 вересня 2020 року у справі № 329/766/18 (провадження № 61-6627св20).
Так, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу адвоката у справі в апеляційній інстанції Кравчук Д.К. надано наступні докази: 
1.Договір б/н про надання правової допомоги від 24.09.2024;
2.Додаток №3 до договору про надання правничої допомоги від 24.09.2024 щодо розрахунку суми гонорару за надану правову (правничу) допомогу (опис робіи (наданих послуг) від 25.09.2024;
3.Ордер про надання правничої допомоги №1396282; 
4.Платіжна інструкція кредитного переказу коштів на суму 5000,00 грн.
Зокрема, з матеріалів справи вбачається, що 24.09.2024 між адвокатом Івановим Д.О. та ОСОБА_1 було укладено договір б/н про надання правової допомоги, згідно п. 1 якого Клієнт доручає, а Адвокат приймає на себе зобов`язання надавати правничу допомогу Клієнтові, пов`язану з представництвом інтересів клієнта в судових органах, органах прокуратури, Національної поліції та в інших правоохоронних органах, органах державної влади, органах державної виконавчої служби, приватних виконавців, органах нотаріату, підприємств, організацій, установ усіх форм власності, з метою забезпечення захисту прав та законних інтересів Клієнта, а Клієнт зобов`язується виплатити Адвокату за фактичні витрати за даною угодою та гонорар за надання правничої допомоги. Згідно п.4.1. вказаного договору, за надання правової допомоги, Клієнт зобов`язується виплатити Адвокату суму коштів, яка передбачена Додатковою Угодою, що є додатком до Даного Договору і включає суму гонорару Адвоката і суму фактичних витрат, що передбачені цією Додатковою Угодою. 
Згідно Додатку №3 до договору про надання правничої допомоги від 24.09.2024 щодо розрахунку суми гонорару за надану правову (правничу) допомогу (опис робіт (наданих послуг) від 25.09.2024 адвокатом Івановим Д.О. надано правничу допомогу у цивільній справі №495/7367/24 в суді апеляційної інстанції: 
1.Консультація, складання і підписання додатку №3 до договору про надання правничої допомоги, узгодження правової позиції, вартість послуги якої складає 605,60 грн. та на яку витрачено 0,4 год.;
2.Складання апеляційної скарги на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 16.08.2025 та на додаткове рішення від 17.09.2025, вартість послуги якої складає 3028 грн. та на яку витрачено 2 год.; 
3.Складання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження, вартість послуги якої складає 1514 грн. та на яку витрачено 1 год.;
4.Підготовка до участі в судовому процесі та участь в судовому засіданні, вартість послуги якої складає 2000 грн. за одне судове засідання, незалежності від його тривалості. 
Загальна вартість наданих послуг складає 7147, 60 грн.
Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.
Від ОСОБА_2 через підсистему «Електронний суд» 15.12.2025 надійшла заява, у якій останній просить клопотання ОСОБА_1 про забезпечення витрат на професійну правничу допомогу залишити без задоволення, посилаючись на те, що оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення суду залишено без задоволення, а на додаткове рішення - задоволено частково, тому підстави для стягнення адвокатських послуг на користь ОСОБА_1 відсутні.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат, колегія суддів враховує наступне.
У відповідності до ст. 141 ЦПК України розподіл судових витрат залежить від пропорційності розміру задоволених позовних вимог.
Згідно правових висновків викладених у постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18, від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19 та від 12 травня 2021 року у справі №873/79/20, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 у справі №755/9215/15-ц).
Судом встановлено, що заявлена до відшкодування сума витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7145,50 грн. охоплює юридичні послуги, які надавалися заявниці у межах апеляційного провадження в цілому, а саме як у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, так і апеляційної скарги на додаткове рішення суду.
Разом з тим, апеляційна скарга заявниці на рішення суду першої інстанції залишена без задоволення, у зв`язку з чим витрати на професійну правничу допомогу, понесені у зв`язку з її підготовкою та поданням не підлягають компенсації за рахунок іншої сторони.
Водночас апеляційна скарга на додаткове рішення суду першої інстанції була задоволена частково, що призвело до зменшення розміру витрат на правничу допомогу з 6000 грн до 3000 грн, тобто на 50 відсотків, що свідчить про часткове досягнення заявницею процесуального результату.
При цьому колегія суддів враховує, що вартість складання апеляційних скарг заявлена єдиною сумою, без окремого визначення вартості кожної скарги; консультація, складання заяви про поновлення строку та підготовка до участі у судовому засіданні мають загальний характер та стосуються обох апеляційних скарг, а отже необхідно розмежувати витрати за кожною процесуальною дією та визначити розмір компенсації з урахуванням фактичного результату апеляційного перегляду.
Так, консультація, складання та підписання додатку №3 до договору про надання правничої допомоги, узгодження правової позиції - це витрати загального характеру, підлягають компенсації у розмірі 50 %. Складання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції - апеляційну скаргу залишено без задоволення, тому витрати не підлягають компенсації. Складання апеляційної скарги на додаткове рішення суду - вимоги задоволені частково, витрати підлягають компенсації у розмірі 50 %. Складання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження - ця дія стосується обох апеляційних скарг, підлягає компенсації у розмірі 50 %. Підготовка до участі у судовому засіданні апеляційної інстанції - здійснювалася у межах розгляду обох апеляційних скарг, підлягає компенсації у розмірі 50 %.
З урахуванням наведеного, суд доходить висновку, що співмірним, обґрунтованим та пропорційним результатам апеляційного розгляду є стягнення з іншої сторони – ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 2826,80 грн. Підстав для стягнення витрат у більшому розмірі суд не вбачає.
За таких обставин заява ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення підлягає частковому задоволенню. 
Керуючись ст.ст.133, 137, 270, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -
постановив:
Заяву  ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.
Ухвалити у справі додаткову постанову.
Стягнути з  ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2826,80 гривень у суді апеляційної інстанції.
В задоволенні решти вимог заяви відмовити.
Додаткова постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Головуючий

Судді: