ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2026 року 
м. Черкаси 

Справа № 705/2658/24		
Провадження № 22-ц/821/255/26		
Категорія: 310030000 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В. 
суддів: Василенко Л.І., Новікова О.М.
за участю секретаря: Руденко А.О.

учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 ,
представник позивача: адвокат Боровська Юлія Юріївна,
відповідач:  ОСОБА_2 ,
представник відповідача: адвокат Попова Інна Павлівна,
третя особа : служба у справах дітей Уманської міської ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси в режимі відеоконференції апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Попової Інни Павлівни на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 06 листопада 2025 року (ухваленого під головуванням судді Гудзенко В.Л. в приміщенні  Уманського міськрайонного суду Черкаської області)у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: служба у справах дітей Уманської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: служба у справах дітей Уманської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. 
В обґрунтування своїх позовних вимог вказував, що 16.04.2011 між сторонами було укладено шлюб, який було розірвано рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 19.10.2018 року.
В період шлюбу у сторін народилося двоє дітей: дочка - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Через постійні конфлікти, різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, життя з відповідачем стало неможливим. На момент коли сину ОСОБА_5 виповнилося 4 роки, вони з ОСОБА_2 припинили шлюбно-сімейні відносини.
У 2015 році ОСОБА_2 виїхала за межі України, залишивши малолітнього сина ОСОБА_5 зі своєю матір`ю ОСОБА_6 . Згодом, вказує позивач, він забрав сина проживати до себе в житловий будинок, що за адресою: АДРЕСА_1 .
Вказує, що згідно рішення виконавчого комітету Уманської міської ради від 23.07.2020 було визначено місце проживання дитини ОСОБА_4 разом з ним.
Вважає, що відповідачка фактично самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків. 3 моменту виїзду за кордон, вона участі у вихованні та утриманні сина не приймає. Добровільно сину не допомагає, не цікавиться його життям та здоров`ям, не піклується про його фізичний, моральний і духовний розвиток, підготовкою до самостійного життя, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання. Відповідачка не проявляє заінтересованості в подальшій долі сина, не забезпечує необхідним харчуванням, одягом, лікуванням. До цього часу вона не шукала можливості зустрітися з сином, побачити його, поспілкуватися. Вона жодного разу не вітала його на дні народження. Коли ОСОБА_5 йшов до першого класу, його матері теж не було поряд. Син ніколи не відчував її материнської любові чи підтримки. Він з чотирьох років матері не бачив і фактично її не пам`ятає. При цьому, відповідачці ніхто не забороняв спілкуватися з сином.
ОСОБА_2 аліменти не платить і він з даного приводу до суду не звертався.
Крім того, вказує позивач, він звернувся до служби у справах дітей Уманської міської ради з проханням позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 відносно неповнолітнього сина, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . За результатами розгляду його заяви та проведення перевірки, органом опіки і піклування Уманської міської ради 18.04.2024 року надано висновок про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав відносно сина ОСОБА_5 .
Вказує, що він належним чином займається вихованням дитини, приділяє багато уваги його навчанню, розвитку. Між ними дружні, відкриті, довірливі стосунки. На підтвердження належного виконання ним батьківських обов`язків надано ряд доказів: акт обстеження житлово-побутових умов проживання від 12.04.2024, проведеного комісійною службою у справах дітей Уманської міської ради; висновок практичного психолога від 16.04.2024; довідку, надану громадською організацією «Уманський автомотоклуб «Атлант»; довідку, видану 06.02.2024 сімейним лікарем ОСОБА_8 ; характеристику на ОСОБА_7 , учня 7-В класу Уманської гімназії № 7 Уманської міської ради Черкаської області від 13.02.2024 а також письмове пояснення сина ОСОБА_5 та письмове пояснення, відібране у ОСОБА_9 (матері ОСОБА_2 ) старшим інспектором сектору ювенальної поліції ВП Уманського РУП ГУНП в Черкаській області, капітаном поліції Паламарчук Л.В. від 28.02.2024.
Вказує, що в квітні 2024 року ОСОБА_2 прибула до місця їхнього з сином проживання, вчинила бійку, спричинила йому тілесні ушкодження, повибивала у квартирі вікна. З даного приводу він звернувся до Уманського РУП ГУНП в Черкаській області. Відносно ОСОБА_2 зареєстровано кримінальне провадження, що підтверджується витягом з ЄРДР .
З метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини позивач вважає за необхідне вирішити питання про позбавлення відповідача батьківських прав.
На підставі викладеного, позивач просив суд позбавити ОСОБА_2 , батьківських прав відносно неповнолітнього сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) на його користь аліменти на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/4 частини усіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви до суду і до досягнення ОСОБА_4 повноліття. Стягнути з відповідача на його користь судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 06 листопада 2025 року позов задоволено.
Позбавлено ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі частини усіх видів її заробітку (доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 02.05.2024 і до досягнення ОСОБА_4 повноліття. 
Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 1 211,20 грн. 
Стягнуто із ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 1 211,20 грн. 
Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць – допущене до негайного виконання.
Рішення суду першої інстанції, зокрема, мотивоване тим, що вимоги позивача про позбавлення батьківських прав обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню своєї неповнолітньої дитини. 
Задовольняючи вимоги в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд першої інстанції виходив із того, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 02 грудня 2025 року, представник ОСОБА_2 – адвокат Попова І.П., вважаючи оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про позбавлення відповідачки батьківських прав, ухваленим при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, при недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, при невідповідності висновків, викладених в рішенні, фактичним обставинам справи, із порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просила скасувати рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 06 листопада 2025 року в частині задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав та ухвалити в цій частині нове, яким відмовити в задоволенні позовної вимоги. 

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В обгрунтування апеляційної скарги посилається на те, що відповідачка змушена виїхати за межі території України через постійні сімейні конфліктні ситуації.
Після її від`їзду діти спочатку проживали з бабусею, в подальшому меншого сина забрав позивач проживати до себе, вона продовжувала піклуватися про дітей, надавати матеріальну допомогу та підтримувала зв`язок в телефонному режимі. 
Вказує, що з часу проживання сина з позивачем, останній чинить перешкоди у їхньому з сином спілкуванні, тому вона продовжувала спілкування з сином через доньку. Також через доньку передавала подарунки.
Мирним шляхом вирішити питання щодо участі її в житті та вихованні сина не вдалося, всі її намагання зводились лише до конфліктів та ізолювання сина від неї, сестри та бабусі.
Суд не надав оцінки тому, що позивач не виконував батьківські обов`язки відносно доньки ОСОБА_10 , не надавав кошти на її утримання, не приймав участі в її житті та вихованні.
Також судом не було враховано, що у висновку органу опіки та піклування та рішенні комісії міститься інформація, що мати дитини ОСОБА_2 пояснила, що вона перебуває за кордоном, допомагала дітям матеріально, телефонувала. Батько дітей перешкоджав їй спілкуватися з сином, налаштовував ОСОБА_5 проти неї. Через старшу доньку вона намагалась налагодити контакт із сином. Такі ж пояснення надала ОСОБА_9 , яка є матір`ю відповідачки.
Також посилається на те, що в Уманському міськрайонному суді перебуває на розгляді справа № 705/3125/24 про усунення перешкод у спілкуванні з сином та встановлення способу участі у його вихованні.
Суд першої інстанції не надав оцінку тим обставинам, що позивачем не надано жодного доказу, що відповідач була притягнута до будь-яких видів відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків чи неналежно виконувала обов`язок щодо утримання дитини, адже до ініціювання питання про позбавлення батьківських прав, позивач не звертався до суду із вимогою про стягнення аліментів на утримання сина, що вказує на відсутність доказів неналежного виконання відповідачем такого обов`язку.
Крім того, у даній справі в якості третьої особи до участі у справі була залучена служба у справах дітей Уманської міської ради, проте належного учасника – орган опіки та піклування Уманської міської ради, участь якого є обов`язковою згідно норм СК України, суд першої інстанції до участі у справі не залучив.
Звертає увагу суду на той факт, що ні позовна заява, ні висновок органу опіки та піклування не містить зазначення мети позбавлення батьківських прав відповідача, а також під час розгляду справи не було встановлено з метою захисту чи відновлення яких саме прав сина заявлено вимогу про позбавлення батьківських прав його матері, яка ніколи не вчиняла відносно нього жодних неправомірних дій, намагалась підтримувати з ним зв`язок та спілкування.
Вказує, що позивачем не було надано жодного доказу, що відповідач може становити загрозу для сина, що вона свідомо самоусунулась від виконання батьківських обов`язків, не проявляла інтересу до дитини протягом тривалого часу, а також не надано жодного доказу, який би вказував на необхідність застосування відносно матері такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав.

Відзив на апеляційну скаргу 

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов до Черкаського апеляційного суду 26 січня 2026 року, представник ОСОБА_1 – адвокат Боровська Ю.Ю., вважає рішення суду першої інстанції законним, обгрунтованим, вмотивованим, ухваленим відповідно до норм матеріального та процесуального права на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими та оціненими судом належним чином; доводи апеляційної скарги сторони відповідача є безпідставними, не відповідають дійсним, фактичним обставинам справи. Вказує, що до апеляційної скарги не надано жодного доказу на підтвердження зазначених обставин, як і не надано жодного доказу на спростування висновків суду першої інстанції, що в сукупності свідчили б про наявність правових підстав для скасування рішення, у зв`язку з чим просила рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 06 листопада 2025 року залишити без змін, а апеляційну скаргу сторони відповідача – без задоволення.

Фактичні обставини справи 

Судом встановлено та вбачається із матеріалів справи, що 6.04.2011 року між сторонами укладено шлюб, який було зареєстровано у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Умані Уманського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 117.
В період шлюбу у сторін народилося двоє дітей: дочка - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвами про народження дітей.
19.10.2018 року рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області шлюб між сторонами було розірвано.
Згідно рішення виконавчого комітету Уманської міської ради від 23.07.2020 року було визначено місце проживання дитини ОСОБА_4 разом з позивачем ОСОБА_1 ..
Відповідно до довідки, наданої громадською організацією «Уманський автомотоклуб «Атлант», вбачається, що ОСОБА_4 відвідує секцію мотокросу з 2021 року, його мати контакту з адміністрацією не підтримує, успіхами сина не цікавиться, жодного разу не була на тренуваннях. Дитину на тренування приводить батько, всім необхідним для тренувань забезпечує батько.
Відповідно до висновку практичного психолога від 16.04.2024р., з`ясовано, що ОСОБА_5 проживає разом з батьком, який в свою чергу приділяє належну увагу вихованню та навчанню сина, цікавиться життям класу та школи, завжди відвідує класні та загальношкільні батьківські збори. Мікроклімат сім`ї позитивно позначається на розвитку особистості хлопчика.
Відповідно до характеристики ОСОБА_7 , учня 7-В класу Уманської гімназії № 7 Уманської міської ради Черкаської області від 13.02.2024р., зазначено, що вихованням дитини займається батько. Хлопчик охайний, доглянутий. Навчальні заняття не пропускає. Батько є постійним учасником освітнього процесу, відвідує батьківські збори, загальношкільні конференції, тримає контакт з класним керівником та вчителями - предметниками. За час навчання ОСОБА_5 у закладі освіти, мати до школи не з`являлась, контакту з класним керівником не підтримувала, не відвідувала батьківські збори, життям дитини не цікавилась.
Згідно довідки, виданої 06.02.2024р. сімейним лікарем ОСОБА_8 повідомлено, що ОСОБА_4 наглядається лікарем педіатром з народження. При зверненні за медичною допомогою, огляд проводиться виключно у присутності батька дитини.
Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 12.04.2024р., проведеного комісійно службою у справах дітей Уманської міської ради встановлено, що неповнолітній ОСОБА_4 проживає разом з батьком. Умови проживання відповідають усім санітарно-гігієнічним нормам, в помешканні чисто, прибрано, затишно, в сім`ї позитивна психологічна атмосфера та комфорт. ОСОБА_5 забезпечений усім необхідним для його фізичного, розумового та гармонійного розвитку. У нього є окрема кімната, упорядкована сучасними меблями. У хлопчика є власне ліжко, відведена зона для навчання та відпочинку. Дитина забезпечена одягом, взуттям, предметами індивідуальної гігієни, шкільним приладдям, розвиваючими іграшками та літературою. Мати з сім`єю не проживає з 2015 року. 
У своєму письмовому поясненні ОСОБА_4 написав, що його мама ОСОБА_11 з ним не проживає, він її не пам`ятає з 2015 року.
З письмового пояснення, відібраного у ОСОБА_9 (матері ОСОБА_2 ) старшим інспектором сектору ювенальної поліції ВП Уманського РУП ГУНП в Черкаській області, капітаном поліції Паламарчук Л.В. від 28.02.2024 р.,вбачається, що її дочка ОСОБА_2 дійсно виїхала до країни Ізраїль на заробітки і залишилася там на довгий час, через особисту ситуацію в сім`ї.
Згідно листа начальника Уманського РУП ГУНП в Черкаській області від 04.03.2024 в ході перевірки за зверненням позивача, щодо визначення місця проживання та місцезнаходження колишньої дружини ОСОБА_2 , встановлено, що остання на даний час проживає та перебуває в країні Ізраїль. 
В судовому засіданні був заслуханий малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який пояснив, що завжди проживав з батьком, в 2017 році проживав з бабусею та батьком. До минулого року матір не бачив, пам`ятає, що ще коли йому було 6 років, мати дзвонила його сестрі і він з нею спілкувався, це було крайнє спілкування. Після того з нею не спілкувався, рік тому вона йому один раз написала. Минулого року, коли він йшов з волейболу, то зустрів її, вона говорила, щоб він слухався її, тому що йому ще немає 14 років. Однак він пішов додому та зателефонував батькові. При наступній зустрічі вона розбила вікна в них вдома. Вона викликала працівників поліції, однак він сказав, що не хоче з нею спілкуватися. Батько не забороняв йому спілкуватися з ОСОБА_11 . Зазначив, що не рахує матір за якусь особу, він її бачив лише минулого року, він її не знає. 
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснила, що позивача та відповідача знає, вона проживає по сусідству з позивачем. Відповідач ОСОБА_2 в 2015 році зникла, обох дітей залишила з позивачем. Весною 2024 року вона побачила ОСОБА_13 , яка бігла за ОСОБА_5 і намагалася з ним поговорити, дитина тікала від неї злякано. ОСОБА_5 не хотів з нею говорити, адже він її не знає. Тоді вона з`явилася, коли била вікна. Свідок вийшла і побачила, як ОСОБА_11 з дочкою ОСОБА_10 сідали в таксі, але в цей момент під`їхав ОСОБА_1 . ОСОБА_11 вела себе неадекватно, намагалася бити ОСОБА_14 . Викликали працівників поліції, ОСОБА_11 намагалася сказати ОСОБА_5 , що вона його мати і хоче з ним спілкуватися, однак ОСОБА_5 відповів, що він її не знає, що в нього немає мами. 
Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснив, що проживає біля ОСОБА_16 близько 6 років і бачить його відносини з сином ОСОБА_5 . Він возить його в школу, на гуртки, займається вихованням дитини. З матір`ю дитини не знайомий, за цей час, що проживає там, її не бачив. У ОСОБА_17 є син та дочка, дочка певний час проживала з батьком, а так приїжджала. Інших дітей у Боярського немає, дружини немає. 
Свідок ОСОБА_3 в судовому засідання пояснила, що з батьком не спілкується з 2024 року. Батько хоче позбавити матір батьківських прав, так як хоче уникнути ТЦК. В 2015 році мати поїхала за кордон, вона з братом жили в бабусі. Коли вона з ОСОБА_5 проживала в бабусі, то постійно спілкувалися з матір`ю. Весною 2016 року батько забрав ОСОБА_5 жити до нього. Коли вона переїхала до батька, він забирав телефон і давав раз у місяць. В нього до мами була агресія. В 2021 році вона дзвонила до матері і ОСОБА_5 з нею спілкувався і ніяких проблем не було. Вона спілкувалася з матір`ю разом з братом до 2021 року. В 2020 році батько напився, вигнав її з дому, зібрав речі і викинув та вона поїхала до бабусі. З весни 2024 року батько заборонив їй спілкуватися з братом. Їй мама висилала гроші і вона купила у 2021 році телефон брату. Батько налаштовував проти матері. В період 2016-2017 р.р. вона тікала з дому, бо батько напивався. Вона проживала то в бабусі то в батька. Мати знала про таку ситуацію, чому не забрала їх з братом до себе або не приїхала жити з ними в Україну пояснити не може.
Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що відповідач є її дочкою. Дочка проживала у свекрухи. В грудні 2015 року дочка поїхала за кордон на заробітки, а діти залишилися з нею. Дочка планувала поїхати на 3-4 місяці, але їй треба було перевчатися. Деякий час вони всі проживали у матері ОСОБА_1 .. ОСОБА_1 перешкоджав дочці у спілкуванні з дітьми, чинив психологічний тиск на них, щоб вони не спілкувалися з матір`ю. Поки діти жили з нею відповідач спілкувалася з ними. Після того, як батько забрав дітей, діти перестали спілкуватися з матір`ю. ОСОБА_11 пересилала їй гроші для дітей. Коли ОСОБА_18 виповнилося 14 років, то мати стала перераховувати на її карточку гроші для обох дітей. З 2015 року ОСОБА_11 не приїжджала в Україну, в 2020 році в неї народилася дитина. ОСОБА_10 до 2017 року проживала з батьком, а тоді з бабусею.

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції оскаржується в частині позовних вимог про позбавлення батьківських прав, в іншій частині рішення суду не оскаржується, тому суд апеляційної інстанції в частині вимог про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, в апеляційному порядку не переглядає. 
Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині не відповідає зазначеним вимогам, виходячи з наступного.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Частинами першою та другою статті 10 ЦПК України регламентовано, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі – ЄСПЛ) як джерело права.
У статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Частинами першою та другою статті 3 Конвенції про права дитини закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.
Стаття 9 Конвенції про права дитини зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до частин першої та другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України, зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).
Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Самі по собі встановлені судами факти, що батьки не у достатній мірі спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально та приймають участь у вихованні не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав.
ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58).
Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13).
Позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною та не відповідає меті їх возз`єднання (рішення ЄСПЛ від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти росії», заява № 70879/11).
Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це, в першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім – права батьків.
Наведене узгоджується з правовими висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) та Верховним Судом у постановах від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц (провадження № 61-36905св18), від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17 (провадження № 61-44369св18), від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17 (провадження № 61-3462св20), від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19 (провадження № 61-9754св20), від 17 січня 2024 року у справі № 735/308/21 (провадження № 61-10098св23), від 30 липня 2025 року у справі № 279/1536/24 та багатьма іншими.
При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (частина четверта статті 19 СК України).
Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України).
Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню й оцінці судом на основі всіх наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку (постанови Верховного Суду від 26 липня 2021 року у справі № 638/15336/18, від 07 лютого 2022 року у справі № 759/3554/20, від 10 листопада 2023 року у справі № 401/1944/22, від 15 листопада 2023 року у справі № 932/2483/21, від 23 жовтня 2024 року у справі № 464/2040/23).
Дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (стаття 171 СК України).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справ, має оціночний характер, залежить від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин (див. постанови Верховного Суду від 12 лютого 2024 року у справі № 202/1931/22, від 28 лютого 2024 року у справі № 303/4697/22, від 23 жовтня 2024 року у справі № 464/2040/23 та ін.).
У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2024 року у справі № 185/9339/21 (провадження № 61-8918сво23) вказано, що «тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає можливість зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна оцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Подібні правові висновки щодо застосування відповідних норм СК України викладені у постановах Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц, від 23 січня 2020 року в справі № 755/3644/19 та від 23 червня 2021 року в справі № 953/17837/19».
У постанові Верховного Суду від 29 квітня 2020 року в справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), вказано, що «розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин. Подібні правові висновки викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18, від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17.
У постанові Верховного Суду від 05 червня 2024 року в справі № 722/225/23 (провадження № 61-248св24), зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19, від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18, від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17, від 02 листопада 2020 року у справі № 552/2947/19, від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17, від 12 вересня 2023 року у справі № 213/2822/21.
Судова практика у цій категорії справ є сталою і підстави для відступлення від вказаних висновків відсутні, відмінність стосується лише фактичних обставин конкретної справи й доказування.
У постанові Верховного Суду від 13 березня 2019 року в справі № 631/2406/15-ц зазначено, що «позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. За обставин недоведеності свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, а також наявності конфлікту між колишнім подружжям, які створивши нові сім`ї не можуть дійти порозуміння у питаннях виховання спільної дитини, а також те, що батько дитини проти позбавлення батьківських прав заперечує, суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про наявність правових підстав для позбавлення його батьківських прав. Висновок органу опіки та піклування в особі Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської області від 05 лютого 2016 року, згідно якого було визнано за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (частини 5, 6 статті 19 СК України). З урахуванням наведеного, висновки судів попередніх інстанцій про те, що зазначені позивачем обставини свідчать про умисне ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків та є підставою для позбавлення його батьківських обов`язків відносно доньки є помилковими».
У постанові Верховного Суду від 01 листопада 2023 року у справі № 522/9895/22 зазначено, що «доводи касаційної скарги про ненадання відповідачем, який перебуває за кордоном, матеріальної допомоги на утримання дитини, колегія суддів не приймає, оскільки вказана обставина в силу положень статті 164 СК України не є підставою для позбавлення особи батьківських прав, адже сама по собі не свідчить про ухилення відповідачем від виконання обов`язків із виховання дитини».
У спірних правовідносинах, які стосуються вкрай чутливої сфери та долі дитини, інтереси якої превалюють над формальним тлумаченням норм права, питання про застосування крайнього заходу впливу на батьків – позбавлення батьківських прав – слід вирішувати у контексті кожної конкретної справи без формального та уніфікованого підходу лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, що мають значення для вирішення спору, та вивчення і дослідження усіх доказів як у сукупності, так і кожного доказу окремо.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76, 77 ЦПК України).
Згідно з частинами першою-третьою, шостою статті 81 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до частини другої статті 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.
Аналогічний висновок викладено в постановах Верховного Суду від 21 травня 2024 року у справі № 212/95/23 (провадження № 61-2017св24), від 21 травня 2024 року у справі № 303/801/23 (провадження № 61-16570св23), від 15 січня 2025 року у справі № 384/170/23 (провадження № 61-10829св24).
Позивач на підтвердження наявності підстав для позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 надав ряд документів, а саме : акт обстеження житлово-побутових умов проживання від 12.04.2024, проведеного комісійно службою у справах дітей Уманської міської ради з якого вбачається, що з метою встановлення факту місця проживання малолітнього ОСОБА_5 з батьком, проведено обстеження умов проживання та встановлено, що умови проживання відповідають усім санітарно-гігієнічним нормам, в помешканні чисто, прибрано, затишно, в сім`ї позитивна психологічна атмосфера та комфорт. ОСОБА_5 забезпечений усім необхідним для його фізичного, розумового та гармонійного розвитку. У нього є окрема кімната, упорядкована сучасними меблями. У хлопчика є власне ліжко, відведена зона для навчання та відпочинку. Дитина забезпечена одягом, взуттям, предметами індивідуальної гігієни, шкільним приладдям, розвиваючими іграшками та літературою. Мати з сім`єю не проживає з 2015 року ( а.с. 28); Висновок практичного психолога ОСОБА_19 від 16.04.2024, згідно якого вбачається, що ОСОБА_5 зарекомендував себе як старанний учень, проявляє інтерес до спілкування з дорослими та однолітками, швидко і легко встановлює контакт, проявляє в ньому зацікавленість, доброзичливий, розсудливий, самостійний, вміє чітко висловлювати свою думку. Користується повагою серед однокласників. Вміє працювати в команді, а також проживає разом з батьком, який приділяє належну увагу вихованню та навчанню сина, цікавиться життям класу та школи, завжди відвідує класні та загальношкільні батьківські збори. Мікроклімат сім`ї позитивно позначається на розвитку особистості хлопчика ( а.с. 22); довідку, надану громадською організацією «Уманський автомотоклуб «Атлант», в якій зазначено, що ОСОБА_4 відвідує секцію мотокросу з 2021 року, його мати контакту з адміністрацією не підтримує, успіхами сина не цікавиться, жодного разу не була на тренуваннях. Дитину на тренування приводить батько, всім необхідним для тренувань забезпечує батько ( а.с. 21); довідку від 06.02.2024 сімейного лікаря ОСОБА_8 , в якій зазначено, що ОСОБА_4 наглядається лікарем педіатром з народження. При зверненні за медичною допомогою, огляд проводиться виключно у присутності батька дитини ( а.с. 24); характеристику ОСОБА_7 , учня 7-В класу Уманської гімназії № 7 Уманської міської ради Черкаської області від 13.02.2024, в якій зазначено, що вихованням дитини займається батько. Хлопчик охайний, доглянутий. Навчальні заняття не пропускає. Батько є постійним учасником освітнього процесу, відвідує батьківські збори, загальношкільні конференції, тримає контакт з класним керівником та вчителями - предметниками. За час навчання ОСОБА_5 у закладі освіти, мати до школи не з`являлась, контакту з класним керівником не підтримувала, не відвідувала батьківські збори, життям дитини не цікавилась (а.с. 23); письмові пояснення ОСОБА_7 , в яких зазначено, що його мама ОСОБА_11 з ним не проживає, він її не пам`ятає з 2015 року ( а.с. 27); письмові пояснення ОСОБА_9 (матері ОСОБА_2 ), які надані старшому інспектором сектору ювенальної поліції ВП Уманського РУП ГУНП в Черкаській області, капітану поліції Паламарчук Л.В. від 28.02.2024, в яких пояснила, що її дочка ОСОБА_2 дійсно виїхала до країни Ізраїль на заробітки і залишилася там на довгий час, через особисту ситуацію в сім`ї ( а.с. 26), рішення комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Уманської міської ради від 17.04.2024 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно ОСОБА_4 , в якому, керуючись ст. 164 СК України, з метою соціального захисту дитини, комісія з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Уманської міської ради порушує клопотання перед органом опіки та піклування Уманської міської ради про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно ОСОБА_4 ( а.с. 17); висновок органу опіки та піклування Уманської міської ради про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно ОСОБА_4 №3029/01/01-35 від 18.04.2024, згідно якого орган опіки та піклування вважає доцільним позбавлення батьківських прав громадянки ОСОБА_2 ( а.с. 18-19).
Суд першої інстанції, дослідивши надані позивачем докази, заслухавши пояснення свідків, представників органу опіки та піклування, а також з`ясувавши думку неповнолітнього сина ОСОБА_5 , дійшов висновку про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав з підстав, передбачених статтею 164 СК України.
Проте, при вирішенні вимоги в частині позбавлення батьківських прав, судом першої інстанції не було враховано, що позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. ОСОБА_2 , заперечуючи проти задоволення вимог про позбавлення її батьківських прав, вказувала про бажання брати участь у житті сина, мати можливість спілкуватись з ним. 
Також при вирішенні спору не взято до уваги, що відповідачка проживає за кордоном та не може здійснювати батьківські обов`язки належним чином в повній мірі, оскільки значна відстань між ними створюють певні труднощі у налагодженні стосунків між матір`ю та сином, і позивач не сприяє в налагодженні цих стосунків, проте, дані обставини не свідчать про умисне ухилення та злісне невиконання нею батьківських обов`язків та про наявність підстав, визначених ст. 164 СК України для позбавлення батьківських прав.
Крім того, вимога в частині стягнення аліментів з неї на утримання дитини не оскаржується, тобто ОСОБА_2 має намір виконувати свій обов`язок щодо утримання дитини.
Щодо долучених до матеріалів справи позивачем доказів, колегія суддів зауважує, що вказані докази не свідчать про свідоме ухилення відповідачки від виконання нею батьківських обов`язків та про наявність достатніх підстав для позбавлення її батьківських прав, лише є належними та достатніми доказами того, що позивач як батько дитини, належним чином виконує батьківські обов`язки.
На переконання колегії суддів, між сторонами у справі склалися складні стосунки, і проживання відповідачки за кордоном, не є підставою для позбавлення її батьківських прав, оскільки позбавлення батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого позивач не довів. 
Колегія суддів враховує, що відповідачка не є тією особою, поведінка чи дії якої можуть свідчити про негативний вплив на дитину, а тому розрив з матір`ю сімейних відносин не відповідає найкращим інтересам дитини.
Слушними є посилання в апеляційній скарзі, що при зверненні із даним позовом, так і під час розгляду справи в суді першої інстанції позивач не навів, яка реальна мета має бути досягнута шляхом позбавлення відповідачки батьківських прав стосовно сина, як це змінить існуючу ситуацію на краще і сприятиме захисту інтересів дитини.
Також колегія суддів зауважує, що ОСОБА_2 не виносилися попередження про неналежне виконання батьківських обов`язків і її поведінка не була предметом розгляду компетентних органів. 
Водночас, її позиція під час розгляду справи в суді першої інстанції та подача апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції в частині вимог про позбавлення її батьківських прав відносно сина ОСОБА_5 , переконливо свідчать про небайдужість та інтерес до сина, бажання брати активну участь у його житті, а її тимчасова відсутність не є підставою для позбавлення її батьківських прав.
Враховуючи вищевикладене та надаючи правову оцінку вказаним доказам у сукупності з іншими доказами, які містяться в матеріалах справи, враховуючи принцип справедливості і розумності, колегія суддів доходить висновку, що стосунки між позивачем та відповідачем мають «складний» характер, проте, позбавлення батьківських прав має бути тільки в тому разі, якщо вони становлять реальну загрозу для благополуччя дитини. 
Із наданих суду доказів не вбачається, що дії чи бездіяльність відповідача становить загрозу для дитини.
Також колегія суддів, відповідно до приписів частини шостої статті 19 СК України, не погоджується з висновком органу опіки та піклування Уманської міської ради від 18.04.2024 №3029/01/01-35 щодо доцільності позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо її неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , оскільки він не є достатньо об`єктивним та обґрунтованим, має рекомендаційний характер та не містить відомостей щодо наявності виключних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які б свідчили про свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, лише містить відомості, що неповнолітній син проживає з батьком, перебуває на його утриманні, а мати проживає за кордоном.
Аналогічний висновок викладено в постановах Верховного Суду від 24 жовтня 2024 року у справі № 199/3287/23 (провадження № 61-8177св24), від 12 березня 2025 року у справі №930/1141/24 (провадження № 61-994св25).
Думка дитини, у даній справі, не є безумовною підставою для позбавлення матері батьківських прав, так як син сторін в силу обставин проживає з батьком, що впливає на відношення дитини до власної матері та бажання спілкуватися з нею.
Колегія суддів зазначає, що оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
На думку колегії суддів, позивач не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів на підтвердження винної поведінки відповідачки та її свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками стосовно неповнолітнього сина, що могли б бути безумовною підставою для позбавлення її батьківських прав.
Таким чином, з урахуванням якнайкращих інтересів дитини та з огляду на відсутність виключних підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині позбавлення батьківських прав підлягає до скасування, оскільки долучені до матеріалів справи докази не підтверджують той факт, що відповідач є особою, яка злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків стосовно неповнолітньої дитини.
Отже, встановивши відсутність фактів злісного нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками щодо неповнолітнього сина, суд першої інстанції, дійшов помилкового висновку про задоволення позову про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Враховуючи вищевикладене, та приймаючи до уваги, що ОСОБА_2 як мати не бере достатньої участі у вихованні неповнолітнього сина, судова колегія вважає за доцільне попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до виконання своїх обов`язків щодо виховання неповнолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , поклавши на службу у справах дітей виконавчого комітету Уманської міської ради як орган опіки та піклування контроль за виконанням нею батьківських обов`язків.
У разі небажання відповідача змінити своє ставлення до виконання батьківських обов`язків, позивач не позбавлений права повторно звернутися до суду з позовом про позбавлення її батьківських прав.
Колегія суддів звертає увагу, що залишення поза увагою попередження суду про необхідність змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків в подальшому може бути визнано достатньою підставою для позбавлення батьківських прав (постанови Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року в справі № 464/2040/23, від 06 березня 2024 року в справі № 317/2256/22 від 22 січня 2025 року в справі № 333/8983/23).
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України, апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення та ухвалити нове.
Підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина 1 статті 376 ЦПК України).
Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно її неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні вимог в цій частині, а також в частині вирішення питання про розподіл судового збору.
Щодо вирішення питання про стягнення судового збору.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно ч.ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 при зверненні до суду із позовом сплатив судовий збір у розмірі 1 211,20 грн. 
Колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги та часткове задоволення позовних вимог за позовом, тому сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню на його користь з ОСОБА_2 пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, тобто у розмірі 1 211,00 грн, оскільки за вимогу про стягнення аліментів, позивач звільнений від сплати судового збору згідно Закону України «Про судовий збір».
За подачу апеляційної скарги ОСОБА_2 сплатила судовий збір в розмірі 3 633,60 грн.
Оскільки апеляційна скарга стосувалась лише однієї вимоги і апеляційну скаргу відповідача задоволено, тому позивачем їй має бути компенсовано 1 816,80 грн судового збору.
Відповідно до частини 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Таким чином, застосувавши зустрічне зарахування, колегія суддів вважає необхідним стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 605,60 грн. (1 816,80 грн – 1 211,20 грн).
Крім того, при зверненні із апеляційною скаргою стороною відповідача , як було зазначено вище, було сплачено судовий збір у розмірі 3 633,60 грн, що підтверджується платіжною інструкцією 2.428081665.1 від 02.12.2025, проте скаржником оскаржувалось рішення суду лише в частині однієї вимоги, тому колегія суддів вважає за необхідне повернути зайво сплачений судовий збір у розмірі 1 816,80 грн.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Попової Інни Павлівни  – задовольнити.
Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 06 листопада 2025 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: служба у справах дітей Уманської міської ради про позбавлення батьківських прав - скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.
У задоволенні вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: служба у справах дітей Уманської міської ради про позбавлення батьківських прав – відмовити.
Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання свого неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , поклавши на службу у справах дітей виконавчого комітету Уманської міської ради, як орган опіки та піклування, контроль за виконанням нею батьківських обов`язків.
В іншій частині рішення суду першої інстанції не переглядалося.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 605,60 грн.
Повернути ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована: АДРЕСА_2 ) зайво сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги згідно платіжної інструкції 2.428081665.1 від 02.12.2025 у розмірі 1 816,80 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України. 

Головуюча     О.В. Карпенко

Судді   Л.І. Василенко

О.М. Новіков

/повний текст постанови суду складено 05 лютого 2026 року/