ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2026 року	Львів	Справа № 300/9449/24 пров. № А/857/12986/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії: 
головуючого судді: Гуляка В.В. 
суддів: Ільчишин Н.В., Носа С.П. 
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, 
на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 березня 2025 року (суддя – Гомельчук С.В., час ухвалення – не вказаний, місце ухвалення – м. Івано-Франківськ, дата складання повного рішення – не зазначена), 
в адміністративній справі №300/9449/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, 
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 

встановив: 

У грудні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, в якому, з урахуванням уточнення позову, просив: 1) визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії за віком позивачу від 29.10.2024 №58503/03-16 щодо не зарахування до страхового стажу періоду роботи з 10.11.1993 по 30.04.1997 в приватному підприємстві «Андбер» та періоду роботи з 01.05.1997 по 30.09.1998 в ТОВ «Деу Мотор Захід»; 2) зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію за віком на підставі поданої заяви від 20.08.2024, зарахувавши до страхового стажу період роботи з 10.11.1993 по 30.04.1997 в приватному підприємстві «Андбер» та період роботи з 01.05.1997 по 30.09.1998 в ТОВ «Деу Мотор Захід».
Відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому висловив свої заперечення проти задоволення позовних вимог. Просив у задоволенні вимог позивача відмовити у повному обсязі. 
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 березня 2025 року позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 від 29.10.2024 №091630021322 щодо не зарахування до страхового стажу періоду роботи з 10.11.1993 по 30.04.1997 в приватному підприємстві «Андбер» та періоду роботи з 01.05.1997 по 30.09.1998 в ТОВ «Деу Мотор Захід». Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 10.11.1993 по 30.04.1997 в приватному підприємстві «Андбер» та період роботи з 01.05.1997 по 30.09.1998 в ТОВ «Деу Мотор Захід» та повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком від 20.08.2024 та прийняти відповідне рішення з врахуванням висновків суду. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 908,40 грн (дев`ятсот вісім гривень сорок копійок).
З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку, вважає, що рішення суду винесене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі. 
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що відповідач не зарахував до страхового стажу позивача періоди роботи з 10.11.1993 по 30.04.1997, оскільки відсутня підстава звільнення, запис про звільнення завірено офіс-менеджером, з 01.05.1997 по 30.09.1998 у зв`язку із відсутністю назви підприємства при прийнятті на роботу та запис про звільнення завірено офіс-менеджером. При цьому уточнюючі довідки до органів ПФУ позивачем не надавались. Отже, на думку апелянта, на дату звернення із заявою про призначення пенсії позивач не набув відповідного страхового стажу, а отже право на призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відсутнє.
За результатами апеляційного розгляду апелянт просить рішення суду від 03.03.2025 року в справі №300/9449/24 та постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
Позивач не погодився з вищенаведеними доводами апелянта та подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив рішення суду від 03.03.2025 року в справі №300/9449/24 – залишити без змін, а апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області – без задоволення. 

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Судом встановлено такі фактичні обставини справи.
20.08.2024 позивач ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Вказану заяву від 20.08.2024 розглянуто за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області, яким прийнято Рішення від 29.10.2024 №091630021322 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком, оскільки заявник не набув необхідного страхового стажу (а.с. 6).
Зі змісту вищезгаданого рішення від 29.10.2024 №091630021322 видно, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи з 10.11.1993 по 30.04.1997, оскільки відсутня підстава звільнення, запис про звільнення завірено офіс-менеджером, з 01.05.1997 по 30.09.1998 у зв`язку із відсутністю назви підприємства при прийнятті на роботу та запис про звільнення завірено офіс-менеджером. Вказано, що для зарахування періодів з 10.11.1993 по 30.04.1997, з 01.05.1997 по 30.09.1998 позивачу необхідно надати уточнюючі довідки про періоди роботи, видані підприємством, на яких працював заявник, на підставі первинних документів за час виконання роботи.
Позивач, не погодившись з вищенаведеним рішенням відповідача, звернулася до суду з даним позовом. 

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновками суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних приватних закладів для догляду непрацездатними. 
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій встановлені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який набрав чинності 01.01.2004. 
Згідно вимог ч. 1, 2, 4 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Страховий стаж обчислюється в місяцях.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до ст. 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років, з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.
Згідно ст. 44 Закону № 1058-IV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом. Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.
Призначення пенсії за віком здійснюється автоматично (без звернення особи) у разі набуття застрахованою особою права на призначення пенсії за віком при досягненні пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, на підставі відомостей, наявних у системі персоніфікованого обліку, якщо до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, особа не повідомила про бажання одержувати пенсію з більш пізнього віку.
У разі відсутності в системі персоніфікованого обліку даних про страховий стаж, необхідний для призначення пенсії за віком (у тому числі за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку), територіальний орган Пенсійного фонду інформує застраховану особу, у тому числі через її особистий електронний кабінет на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду, про відсутність таких відомостей та необхідність їх подання (за наявності). Документи про страховий стаж можуть бути подані до територіального органу Пенсійного фонду або через особистий електронний кабінет на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду.
Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Порядок підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок).
Пунктами 1, 3 Порядку визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
За відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Згідно із вимогами Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.93 № 58 (далі - Інструкція №58) усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). 
Відповідно до п.4.1 Інструкції № 58, у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
У постанові Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників», передбачено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
Таким чином, законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому їх неналежне ведення не може позбавити позивача права на включення періоду роботи до страхового стажу і права на отримання пенсії з його врахуванням.
Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд в постанові від 06.02.2018 у справі № 677/277/17.
Так, судом встановлено, що у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 від 15.08.1986 вчинено такі записи: - №19 від 10.11.1993 про прийняття на роботу на посаду директора приватного підприємства «Андбер» на підставі наказу №3 від 10.11.1993 та запис №20 від 30.04.1997 про звільнення у зв`язку із переходом на іншу роботу на підставі наказу №4 від 30.04.1997; - №21 від 01.05.1997 про прийняття на посаду регіонального торгового представника по Івано-Франківській області на підставі наказу №1к від 01.05.1997 та запис №22 від 30.09.1998 про звільнення у зв`язку із ліквідацією філії (а.с.10).
Також згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців позивач ОСОБА_1 є керівником (головою ліквідаційної комісії) ПП «Андбер» (а.с.13).
Як вже зазначалося вище, однією із підстав не зарахування періоду роботи позивача з 10.11.1993 по 30.04.1997 відповідачем вказано відсутність підстави звільнення. Однак такі доводи є безпідставними, оскільки у трудовій книжці позивача є запис №20 від 30.04.1997 про звільнення вчинений на підставі наказу №4 від 30.04.1997.
Щодо не зарахування періоду роботи позивача з 01.05.1997 по 30.09.1998 у зв`язку із відсутністю назви підприємства при прийнятті на роботу, то колегія суддів враховує те, що записи про вказаний період часу роботи, у тому числі, дата прийняття позивача на роботу, зазначена у трудовій книжці, виконані розбірливо, не мають будь-яких виправлень, містяться після проставлення штампу установи, на роботу в яку прийнято позивача та узгоджуються з попередніми та наступними записами.
Щодо засвідчення записів про звільнення офіс-менеджером, судом першої інстанції вірно зазначено, що відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання і видачу несе адміністрація підприємства та спеціально уповноважена особа, призначена наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації.
Разом з тим, у випадку, якщо поданих позивачем документів про призначення пенсії було не достатньо, то орган пенсійного фонду мав всі правові підстави для того, щоб самостійно витребувати документи, необхідні для перевірки трудового стажу позивача, провести перевірку, зустрічну перевірку для з`ясування спірних обставин, зокрема, щодо прийняття та звільнення з роботи позивача тощо.
Отже суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що періоди роботи позивача з 10.11.1993 по 30.04.1997, з 01.05.1997 по 30.09.1998 підтверджені належним чином, а виявлені відповідачем неточності у трудовій книжці серії НОМЕР_2 від 15.08.1986 не спростовують наявність і правове значення записів №19-22 про прийняття та звільнення з роботи.
При цьому, колегія суддів зазначає, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на загальних підставах. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17.
Також Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для не врахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для відмови у зарахуванні до страхового стажу позивача періодів його роботи з 10.11.1993 по 30.04.1997, з 01.05.1997 по 30.09.1998.
Отже, з урахуванням наведеного, рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 29.10.2024 за № 091630021322 є протиправним та підлягає скасуванню, а тому, з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача, суд першої інстанції ухвалив обгрунтоване рішення про зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії із урахуванням висновків суду.
Доводи апеляційної скарги рішення суду не спростовують та зводяться до непогодження із ним, а тому апеляційним судом визнаються як необґрунтовані.
Колегія суддів також враховує, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні решти позовних вимог - позивач не оскаржує. 
З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права з повним встановленням обставин справи, що не спростовано доводами апеляційної скарги, які колегією суддів відхиляються як необґрунтовані з урахуванням наведеного вище правового регулювання спірних правовідносин. 
Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження). 
Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України. 
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд – 

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області – залишити без задоволення. 
Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 березня 2025 року в адміністративній справі №300/9449/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	В. В. Гуляк 	
судді	 	Н. В. Ільчишин 	
 	 	С. П. Нос