26.01.26
22-ц/812/77/26
Справа № 490/9259/20 Головуючий у 1-й інстанції Саламатін О. В. 
Провадження № 22ц/812/77/26 Доповідачка в апеляційній інстанції Ямкова О. О.
П О С Т А Н О В А
 
Іменем України

26 січня 2026 року       м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:
головуючої-судді: Ямкової О. О.,
суддів:  Коломієць В. В., Серебрякової Т. В., 
із секретарем: Повертайленко Ю. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу
за апеляційною скаргою 
ОСОБА_1 
на додаткове рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 14 жовтня 2025 року, постановлене під головуванням судді Саламатіна О. В. у приміщенні суду у місті Миколаєві о 17 год 30 хв зі складанням повного рішення, у справі
за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 
про стягнення безпідставно отриманих коштів 

В С Т А Н О В И Л А: 

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно отриманих коштів в сумі 11 820 грн, сплачений судовий збір в розмірі 840 грн 80 коп. та витрати на правничу допомогу в розмірі 5 000 грн. 
Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 14 вересня 2023 року позовна заява ОСОБА_1 залишена без розгляду.
Постановою Миколаївського апеляційного суду від 27 грудня 2023 року задоволена апеляційна скарга ОСОБА_1 , ухвала Центрального районного суду міста Миколаєва від 14 вересня 2023 року скасована, а справа направлена до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 15 квітня 2025 року позовна заява ОСОБА_1 залишена без розгляду.
Постановою Миколаївського апеляційного суду від 26 травня 2025 року задоволена апеляційна скарга ОСОБА_1 , яка подана від його імені представницею ОСОБА_4 , ухвала Центрального районного суду міста Миколаєва від 15 квітня 2025 року скасована, а справа направлена до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Рішенням Центрального районного суду Миколаївської області від 2 жовтня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено, ухвалено про стягнення з ОСОБА_2 на його користь 11 820 грн безпідставно набутих коштів, 1 211 грн 20 коп. сплаченого судового збору та 5 000 грн витрат на правничу допомогу. 
3 жовтня 2025 року позивач звернувся з заявою про ухвалення додаткового рішення, обґрунтовуючи її тим, що під час оскарження двічі ухвал Центрального районного суду міста Миколаєва про залишення позову без розгляду, ним понесено витрати на сплату судового збору у загальній сумі 1 142 грн 80 коп. та 12 000 грн витрат на правничу допомогу на підставі договору про надання правничої (правової) допомоги б/н від 1 січня 2023 року, укладеного з адвокаткою Бондар Ю. О., та складеного акту приймання-передачі наданих послуг від 23 квітня 2025 року 
Додатковим рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 14 жовтня 2025 року заяву ОСОБА_1 задоволено частково, ухвалено про стягнення з ОСОБА_2 на його користь 6 142 грн 80 коп. судових витрат, які складаються з 5 000 грн витрат на правничу допомогу та 1 142 грн 80 коп. сплаченого судового збору.
Ухвалюючи рішення, суд виходив з того, що наявні підстави для стягнення сплаченого судового збору та часткового стягнення витрат на правничу допомогу, вважаючи такий розмір витрат співмірним зі складністю справи. 
Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить додаткове рішення суду скасувати та задовольнити його вимоги з розподілу додаткових судових витрат, зокрема в частині витрат на правничу допомогу, посилаючись на відсутність заперечень з боку відповідача і як наслідок відсутність у суду першої інстанції процесуальних підстав для зменшення понесених позивачем витрат.
Відзиву на апеляційну скаргу відповідачем не надано. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення із наступних підстав.
Так, відповідно до пункту 3 частини 1 статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо ним не вирішено питання про судові витрати.
У відповідності до частини 1 статті 133 ЦПК України  судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
За пунктом 1 частини 3 статті 133 ЦПК України до таких витрат, що пов`язані з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
За змістом частини 1 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Частиною 2 статті 141 ЦПК України законодавцем визначено порядок розподілу судових витрат при вирішенні судами спору по суті, а саме ці судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Як вбачається зі змісту судового рішення у справі, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені судом першої інстанції та відповідно до положень пункту 1 частини 2 статті 141 ЦПК України судом розподілено понесені ним судові витрати, а саме: витрати зі сплати судового збору за подачу позову та витрати з оплати правничої допомоги, наданої йому адвокатом Климовичем А. В.. 
Такі витрати розподілено відповідно до заявленого ОСОБА_1 розміру на суму судового збору та 5 000 грн витрат на правничу допомогу, за їх підтвердження відповідними доказами (т.1 а.с.3, 20-25). Ці витрати стягнуто судом першої інстанції на користь позивача ОСОБА_1 з відповідача ОСОБА_2 ..
Втім, інших заяв про понесені судові витрати від імені позивача ОСОБА_1 або його представників матеріали справи не містять. У справі відсутні і будь-які розрахунки та надані на їх підтвердження докази або заяви про надання на їх підтвердження доказів в майбутньому.
В справі міститься лише ордер адвокатки Бондар Ю. О., якою подана апеляційна скарга в інтересах позивача ОСОБА_1 на ухвалу суду від 15 квітня 2025 року (т.1 а.с.178-180). При тому, крім ордеру та підписання від її імені апеляційної скарги, в матеріалах справи відсутній договір на надання правничої допомоги, розрахунок правових послуг, квитанцій тощо. 
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. 
Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»  договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Тому гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
За такого судом першої інстанції обґрунтовано розподілено судові витрати, зокрема на правову допомогу, ще під час ухвалення рішення суду, на підставі зроблених письмових заяв та наданих доказів про надання правничих послуг під час подачі позову адвокатом Климовичем А. В. 
В той же час під час ухвалення рішення суду судом першої інстанції помилково не взято до уваги понесені позивачем витрати зі сплати судового збору під час подачі двох різних апеляційних скарг на ухвали суду, квитанції про сплату яких містяться в матеріалах справи. 
Враховуючи ці обставини та подачу позивачем заяви про ухвалення додаткового рішення, витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційних скарг судом покладено на відповідача, з розподілом яких позивач фактично погодився, оскільки у змісті апеляційної скарги на додаткове рішення не навів підстав для його скасування в цій частині.
Втім, судом першої інстанції додатково розподілені витрати на правову допомогу, які позивач, нібито поніс під час апеляційних оскаржень ухвал суду про залишення позовної заяви без розгляду, враховуючи подачу ним такої заяви вже після судового рішення у справі з наданням відповідних доказів.
У цьому випадку судом першої інстанції помилково не звернута увага на положення, як частини 4 статті 141 ЦПК України, так і положення частини 8 статті 141 ЦПК України, оскільки розмір заявлених позивачем орієнтовних витрат на правничу допомогу в сумі 5 000 грн було розподілено судом під час постановлення рішення суду, а інший розмір витрат на суму 12 000 грн не лише не було заявлено позивачем або його представницею до стягнення, а ще на їх підтвердження не було надано доказів ні під час судового розгляду, ні до закінчення судових дебатів.
Тобто вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу судом частково задоволені під час ухвалення додаткового рішення, які не були заявлені у передбачений ЦПК України спосіб, так як заявлені вже після ухвалення рішення суду у справі та на їх підтвердження докази надані з порушенням процесуального обов`язку. 
В той же час апеляційну скаргу на додаткове рішення суду подано не відповідачем, а позивачем, внаслідок чого під час його перегляду колегія суддів вважає за необхідне застосувати принцип заборони повороту до гіршого (tantum devolution quantum appellatum – скільки скарги, стільки і рішення), який означає недопустимість погіршення становища сторони, яка оскаржує судове рішення, тобто коли особа, що оскаржує рішення, не може потрапити в гірше становище, порівняно із тим, що така особа досягнула в попередній інстанції, колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування судового рішення в цій частині.
За наведених обставин колегія суддів не вбачає підстав для скасування додаткового рішення суду і відмови у стягненні витрат на правничу допомогу за апеляційною скаргою позивача. Тому ухвалене судом додаткове рішення підлягає залишенню без змін, а подана апеляційна скарга залишенню без задоволення. 
Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів 

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення, а додаткове рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 14 жовтня 2025 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, але у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуюча       О. О. Ямкова 

Судді        В. В. Коломієць

Т. В. Серебрякова