Справа № 164/2332/25  Провадження №33/802/127/26 	Головуючий у 1 інстанції:Токарська І. С. 	
	Доповідач: Денісов  В. П.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 лютого 2026 року         місто Луцьк
Суддя Волинського апеляційного суду Денісов В.П., розглянувши клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Маневицького районного суду Волинської області від 22 грудня 2025 року щодо нього,
В С Т А Н О В И В:
Вказаною постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122-2 КУпАП, накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 153 гривні. Стягнуто із нього на користь держави 605 гривень 60 копійок судового збору.
Не погоджуючись із судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив поновити строк на апеляційне оскарження, мотивуючи його тим, що із текстом оскаржуваної постанови він ознайомився 25 грудня 2025 року. 
Перевіривши матеріали справи та доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, доходжу висновку, що клопотання задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга підлягає поверненню з таких підстав.
У своєму клопотанні апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови, мотивуючи його тим, що із текстом оскаржуваної постанови він ознайомився 25 грудня 2025 року. 
Однак, такі доводи повністю суперечать вимогам ч.2 ст.294 КУпАП, згідно з якими постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня її винесення.
Отже, законодавець пов`язує початок відліку строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції з моментом її винесення, а не з моментом отримання особою копії постанови.
22 грудня 2025 року під час розгляду справи у Маневицькому районному суді Волинської області ОСОБА_1 та його захисник брали участь, що підтверджується оскаржуваною постановою (а.с.37-38).
В даній справі відповідно до ч.2 ст.294 КУпАП строк на апеляційне оскарження закінчився 01 січня 2026 року. 
Апеляційну скаргу на постанову судді Маневицького районного суду Волинської області від 22 грудня 2025 року ОСОБА_1 подав через засоби поштового зв`язку лише 05 січня 2026 року, що підтверджується поштовим штемпелем на конверті, долученому до апеляційної скарги, тобто із пропуском строку на апеляційне оскарження, який закінчився ще 01 січня 2026 року.
Отже, апелянт пропустив строк апеляційного оскарження, визначений положеннями ч.2 ст.294 КУпАП. Доводи клопотання про те, що із текстом оскаржуваної постанови апелянт ознайомився 25 грудня 2025 року, не є поважними причинами пропуску строку на апеляційне оскарження, оскільки такі доводи повністю суперечать приписам ч.2 ст.294 КУпАП та матеріалам даної справи.
Як убачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 був присутній під час розгляду справи та оголошення постанови (а.с.37-38). 
Згідно супровідного листа, копію оскаржуваної постанови ОСОБА_1 було надіслану на його електронну пошту 24.12.2025 (а.с.39), тобто в межах строку на апеляційне оскарження, який закінчився 01 січня 2026 року.
Отже, зазначеними матеріалами справи та вимогами ч.2 ст.294 КУпАП повністю спростовуються доводи клопотання апелянта про поновлення строку на апеляційне оскарження.
Будь-яких інших причин пропуску строку на апеляційне оскарження оскаржуваної постанови клопотання ОСОБА_1 не містить. Також ОСОБА_1 не наведено будь-яких причин, які унеможливили подання ним апеляційної скарги в межах строку на апеляційне оскарження, тобто з 23.12.2025 по 01.01.2026. 
Тому доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження не ґрунтуються на приписах чинного законодавства, оскільки суперечать вимогам ч.2 ст.294 КУпАП та повністю спростовуються матеріалами справи, а тому клопотання до задоволення не підлягає. 
Європейський Суд з прав людини в рішенні «Рябих проти Росії» зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.
Таким чином, Європейський Суд з прав людини, рішення якого є джерелом права в Україні, вважає, що поновлення судом пропущеного строку без наведення обґрунтованих причин порушує принцип правової визначеності, зокрема порушення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Положеннями ч.2 ст.294 КУпАП визначено, що апеляційна скарга, подана після закінчення десятиденного строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Підсумовуючи наведені обставини та положення ч.2 ст.294 КУпАП, необхідно відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Маневицького районного суду Волинської області від 22 грудня 2025 року щодо нього та повернути апеляційну скаргу особі, яка її подала.
На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,
П О С Т А Н О В И В:
У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Маневицького районного суду Волинської області від 22 грудня 2025 року щодо нього – відмовити.
Апеляційну скаргу повернути особі, яка її подала.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського апеляційного суду В.П. Денісов