ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2026 року	Львів	Справа № 260/1437/25 пров. № А/857/27951/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Гуляка В.В.
суддів: Ільчишин Н.В., Матковської З.М.
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , 
на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 03 червня 2025 року (суддя – Гаврилко С.Є., час ухвалення - не зазначено, місце ухвалення - м. Ужгород, дата складання повного тексту рішення– не зазначено),
в адміністративній справі №260/1437/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, Військової частини НОМЕР_1 , Державної казначейської служби України, 
про визнання дій протиправними,

встановив:

У березні 2025 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідачів Головного управління Національної поліції в Закарпатській області (далі – відповідач –1), Військової частини НОМЕР_1 (далі – відповідач –2) та Державної казначейської служби України (далі – відповідач –3), в якому просив: 1) визнати протиправними дії посадових осіб відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України, які перебувають у підпорядкуванні Державної організації (установа, заклад) Військової частини НОМЕР_1 щодо безпідставного виклику працівників Головного управління Національної поліції в Закарпатській області з метою доставлення ОСОБА_1 до районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки; 2) визнати протиправними дії працівників Головного управління Національної поліції в Закарпатській області щодо безпідставного доставлення ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 ), а в подальшому до ІНФОРМАЦІЯ_2 ; 3) визнати протиправними дії працівників Головного управління Національної поліції в Закарпатській області щодо тимчасового обмеження права ОСОБА_1 на свободу пересування і місцезнаходження; 4) стягнути з Державного бюджету України на користь позивача 365,67 грн. в якості відшкодування моральної шкоди. 
Відповідачі позовних вимог не визнали, в суді першої інстанції кожен подав окремий відзив на позовну заяву. Просили у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. 
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 03.06.2025 в задоволенні позовних вимог відмовлено. 
З цим рішенням суду першої інстанції не погодився позивач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що судом першої інстанції ухвалено рішення з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, не відповідністю обставинам справи і з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з підстав, наведених в апеляційній скарзі. 
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що був затриманий співробітниками Державної прикордонної служби України за підозрою у незаконному перетині державного кордону України, після надання пояснень, його було доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_3 , після чого було викликано представників Національної поліції України з метою доставлення позивача до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Твердить скаржник, що не перебував в розшуку Національної поліції, адже не вчиняв жодних адміністративних правопорушень, передбачених статтями 210, 201-1 КУпАП і виконав вимогм Положення №402 щодо проходження медичного огляду ВЛК та вимоги Закону України «Про мобілізацію і мобілізаційну підготовку» щодо оновлення військово-облікових даних. Таким чином, працівники ГУ НП у Закарпатській області протиправно обмежили право позивача на свободу пересування і місцезнаходження. На думку апелянта суд першої інстанції вибірково дослідив події, які відбувались і побудував хибний висновок. 
За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати рішення суду від 03.06.2025 та винести рішення, яким задоволити позовні вимоги в повному обсязі. 
Відповідачі кожен подав окремий відзив на апеляційну скаргу позивача, у яких зазначають, що не погоджуються з доводами, викладеними в апеляційній скарзі, вважають їх безпідставними та необґрунтованими, оскільки вони не ґрунтуються на нормах чинного законодавства України та не відповідають фактичним обставинам справи, висновки суду першої інстанції не спростовують. Просять залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржене рішення суду - без змін. 

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення. 
Судом встановлено такі фактичні обставини справи.
11 жовтня 2024 року ОСОБА_1 рухаючись потягом «Київ-Чоп» прибув на станцію «Кострино», де був затриманий працівниками Державної прикордонної служби України. 
Позивач пред`явив документи у додатку «Дія», однак не пред`явив військово-облікових документів оскільки вважав, що у працівників Державної прикордонної служби України немає на те повноважень, а тому був затриманий останніми. В подальшому звернувся до Національної поліції України на телефонний номер «102», повідомив про факт незаконного позбавлення волі і утримання. 
Згідно довідки про результати розгляду заяви ОСОБА_1 та рапорту, в інформаційно - комунікаційній системі Інформаційного порталу Національної поліції України відділенням поліції № 2 Ужгородського РУП зареєстровано події щодо незаконного позбавлення волі та викрадення людини за повідомлення гр. ОСОБА_1 на телефонний номер «102», які були зареєстровані об 11 год. 12 хв. ЄО за № 3042 від 11 жовтня 2024 року, об 15 год. 01 хв. ЄО за № 3050, об 19 год. 56 хв ЄО за № 3054 від 11 жовтня 2024 року. За результатом опрацювання вказаних звернень, факти незаконного позбавлення волі не підтвердились (а.с.122-127). 
11 жовтня 2024 року посадовими особами НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України відносно позивача було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №144379 від 11 жовтня 2024 року за спробу незаконного перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон з України в Словацьку Республіку, в умовах воєнного стану; протокол про адміністративне затримання від 11 жовтня 2024 року; протокол особистого огляду речей та вилучення речей і документів від 11 жовтня 2024 року (а.с. 42-45). 
Позивач, вважачи дії відповідачів протиправними, звернувся до суду із цим адміністративним позовом. 

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів апеляційного суду враховує наступне. 
Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн. 
Статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-XII визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано. 
За змістом частини п`ятої статті 22 вказаного Закону, призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України - відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту). 
Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію. Згідно пункту 4 Указу №69/2022 призов військовозобов`язаних, резервістів та залучення транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України здійснити в обсягах, визначених згідно з мобілізаційними планами. 
Відповідно до статті 1 Закону України «Про державний кордон України» від 04 листопада 1991 року №1777-XII (далі - Закон №1777-ХІІ) державним кордоном України є лінія і вертикальна поверхня, що проходить по цій лінії, які визначають межі території України - суші, вод, надр, повітряного простору.
За положеннями частин першої та третьої статті 9 Закону № 1777-ХІІ перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку.
Пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, у морських і річкових портах, аеропортах (аеродромах) з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, де здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна. 
Статтею 8 Закону України № 1777-ХІІ визначено, що режим державного кордону України - порядок перетинання державного кордону України, плавання і перебування українських та іноземних невійськових суден і військових кораблів у територіальному морі та внутрішніх водах України, заходження іноземних невійськових суден і військових кораблів у внутрішні води і порти України та перебування в них, утримання державного кордону України, провадження різних робіт, промислової та іншої діяльності на державному кордоні України - визначається цим Законом, іншими актами законодавства України і міжнародними договорами України. 
Згідно із статтею 22 Закону України № 1777-ХІІ, з метою забезпечення на державному кордоні України належного порядку Кабінетом Міністрів України встановлюється прикордонна смуга, а також можуть установлюватися контрольовані прикордонні райони. 
Контрольовані прикордонні райони встановлюються, як правило, в межах території району, міста, селища, сільради, прилеглої до державного кордону України або до узбережжя моря, що охороняється органами Державної прикордонної служби України. До контрольованого прикордонного району включаються також територіальне море України, внутрішні води України і частина вод прикордонних річок, озер та інших водойм України і розташовані в цих водах острови. 
Постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 1998 року №1199 «Про контрольовані прикордонні райони» у додатку до такої визначено перелік міст і районів, на території яких установлюються контрольовані прикордонні райони, серед яких зокрема у Закарпатській області Берегівський, Рахівський, Тячівський, Ужгородський, Хустський райони. 
Так, Постановою Кабінету Міністрів України від 27.07.1998 року №1147 затверджено «Положення про прикордонний режим» (далі - Положення), у якому пунктом 1 визначено, що це Положення встановлює систему режимних заходів у прикордонній смузі та контрольованому прикордонному районі, які регламентують відповідно до законодавства правила в`їзду, перебування, проживання, пересування громадян України та інших осіб, провадження робіт, використання повітряних суден, ведення обліку та тримання на пристанях, причалах, базах для стоянки малих (яхт-клуб, марина, місце базування суден флоту рибної промисловості) і спортивних суден, у пунктах базування (далі - об`єкти базування) малих, спортивних суден, інших плавучих засобів, призначених для занять спортом або відпочинку (водний мотоцикл тощо) (далі - малі, спортивні судна, інші плавзасоби), їх випуску, плавання і пересування в територіальному морі та внутрішніх водах України. 
Пунктом 2 вищезазначеного Положення зазначаються терміни, що вживаються у цьому Положенні, мають таке значення зокрема:- контрольований прикордонний район - це ділянка місцевості, яка визначена, як правило, у межах території району, міста, селища та села, прилеглої до державного кордону або до узбережжя моря, що охороняється органами Державної прикордонної служби, а також у межах територіального моря, внутрішніх вод, частини вод прикордонних річок, озер та інших водойм і розташованих у цих водах островів. 
Також, відповідно до пункту 7 Розділу «Порядок в`їзду, перебування, проживання, пересування громадян України та інших осіб у прикордонній смузі та контрольованому прикордонному районі» Положення, громадяни України, іноземці та особи без громадянства в`їжджають у контрольований прикордонний район, перебувають, проживають або пересуваються в його межах на підставі документів, що посвідчують їх особу. У період проведення мобілізації (крім цільової) та/або протягом воєнного стану громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років також зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ (у паперовій або електронній формі). 
Згідно із пунктом 10 Положення особи, зазначені у пунктах 7 та 8 цього Положення, на вимогу уповноважених осіб Державної прикордонної служби та органів Національної поліції, а також членів громадських формувань з охорони громадського порядку і державного кордону зобов`язані пред`являти відповідні документи, передбачені цими пунктами. 
Відповідно до статті 19 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» на Державну прикордонну службу України відповідно до визначених законом завдань покладаються зокрема: організація запобігання кримінальним та адміністративним правопорушенням, протидію яким законодавством віднесено до компетенції Державної прикордонної служби України, їх виявлення та припинення здійснення провадження у справах про адміністративні правопорушення згідно із законами; виявлення причин та умов, що призводять до порушень законодавства про державний кордон України, вжиття в межах своєї компетенції заходів щодо їх усунення; контроль за дотриманням прикордонного режиму. 
Статтею 20 пунктом 1 Закону України «Про державну прикордонну службу України» визначено права Державної прикордонної служби України, а саме органам, підрозділам, військовослужбовцям, а також працівникам Державної прикордонної служби України, які відповідно до їх службових обов`язків можуть залучатися до оперативно-службової діяльності, для виконання покладених на Державну прикордонну службу України завдань надається право зокрема: розташовувати прикордонні наряди, пересуватися під час виконання службових обов`язків на будь-яких ділянках місцевості, перебувати на земельних ділянках, у житлових та інших приміщеннях громадян за їх згодою або без їх згоди у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину, з повідомленням про це протягом двадцяти чотирьох годин прокурора, а також на території і в приміщеннях підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності з повідомленням про це їх адміністрації; у випадках та в порядку, передбачених законами України, розглядати справи про правопорушення, накладати стягнення або передавати матеріали про правопорушення на розгляд інших уповноважених органів виконавчої влади або судів; у випадках та в порядку, передбачених законами України, розглядати справи про правопорушення, накладати стягнення або передавати матеріали про правопорушення на розгляд інших уповноважених органів виконавчої влади або судів; запрошувати осіб до підрозділів Державної прикордонної служби України для з`ясування обставин незаконного перетинання державного кордону України, порушення режиму державного кордону, прикордонного режиму, режиму в пунктах пропуску через державний кордон України, контрольних пунктах в`їзду - виїзду, порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію та виїзду з неї, а також інших правопорушень, розгляд справ про які законом віднесено до компетенції Державної прикордонної служби України. У разі потреби з`ясування обставин зазначених порушень може здійснюватися і в інших місцях; подавати органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування обов`язкові для розгляду пропозиції щодо припинення порушень законодавства з питань охорони державного кордону України та усунення передумов до їх вчинення. 
Так, положенням статті 22 частини 6 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлено, що у період проведення мобілізації (крім цільової) громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ та пред`являти його за вимогою уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Державної прикордонної служби України у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон України. 
Постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року №560, затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, який серед іншого визначає процедуру надання військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та її оформлення (далі по тексту - Порядок №560). 
Пунктом 3 Порядку №560 передбачено, що призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації, на особливий період проводиться незалежно від місця їх перебування на військовому обліку. 
Відповідно до п.25 Порядку №560 громадяни чоловічої статі віком від 18 до 60 років зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ (військово-обліковий документ в електронній формі) та пред`являти його за вимогою уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Держприкордонслужби у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон України. 
Згідно із пунктом 51 Порядку № 560, перевірка військово-облікового документа (військово-облікового документа в електронній формі) у громадян чоловічої статі віком від 18 до 60 років може здійснюватися: у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон України - представниками органів охорони державного кордону або їх структурних підрозділів Держприкордонслужби. 
Пунктом 81 Порядку №560 призов громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період оформляється наказом керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, командира військової частини, керівника розвідувального органу або визначеного ним керівника відповідного підрозділу, Голови СБУ, його заступників чи керівника підрозділу, органу, закладу, установи СБУ. 
Відповідно до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року №1487 (далі по тексту - Порядок №1487), визначено механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовий облік) центральними і місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами (далі - державні органи), органами місцевого самоврядування, органами військового управління (органами управління), військовими частинами (підрозділами) Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, підприємствами, установами та організаціями, закладами освіти, закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування і форми власності (далі - підприємства, установи та організації), а також визначає особливості ведення військового обліку громадян України, які постійно або тимчасово перебувають за кордоном. 
Відповідно до пункту 2 Порядку №1487 (у редакції на час спірних правовідносин) військовий облік є складовою змісту мобілізаційної підготовки держави. Він полягає у цілеспрямованій діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій щодо: фіксації, накопичення та аналізу наявних людських мобілізаційних ресурсів за військово-обліковими ознаками; здійснення заходів із забезпечення виконання встановлених правил військового обліку призовниками, військовозобов`язаними та резервістами; подання відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів до органів ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. 
Відповідно до підпункту 8 пункту 1 «Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» (додаток 2 до «Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів») (у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні особисто повідомляти в семиденний строк органам, в яких вони перебувають на військовому обліку, про зміну персональних даних, зазначених у статті 7 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», а також надавати зазначеним органам документи, що підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених у статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». 
Судом встановлено, що 11 жовтня 2024 року ОСОБА_1 рухаючись потягом «Київ-Чоп» прибув на станцію «Кострино», де був затриманий працівниками Державної прикордонної служби України за підозрою у незаконному перетині державного кордону та переданий до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позивач звернувся до Національної поліції України на телефонний номер «102», повідомив про факт незаконного позбавлення волі і утримання. 
При цьому, з матеріалів справи вбачається, що позивач був затриманий працівниками ДПС з метою виявлення виконання військовозобов`язаним вимог Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, оскільки судом не встановлено, що позивач пред`явив військово-облікових документів працівникам ДПС. 
Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що уповноважена особа Державної прикордонної служби України діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги про визнання протиправними дій посадових осіб відділу прикордонної служби щодо безпідставного виклику працівників Головного управління Національної поліції в Закарпатській області з метою доставлення ОСОБА_1 до районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, є необґрунтованими. 
Стосовно доводів позивача щодо примусового затримання, суд вірно вказав, що пунктом 54 Порядку №560 вказано, що у разі встановлення, що громадянин порушує правила військового обліку, визначені Порядком організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 р. № 1487, або Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", виявлення розбіжностей військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів старший групи оповіщення пропонує резервісту або військовозобов`язаному (крім резервістів та військовозобов`язаних СБУ та розвідувальних органів) прослідувати до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік, проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби, уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів. Із зазначеною метою громадянину оформляється та вручається повістка. 
У разі відмови прослідувати до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки поліцейський, який входить до складу групи оповіщення, проводить адміністративне затримання та доставлення громадянина до такого центру на підставі статей 261 і 262 Кодексу України про адміністративні правопорушення. 
Отже з вказаної норми вбачається, що адміністративне затримання здійснюється поліцією виключно у разі відмови військовозобов`язаного прослідувати до ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Матеріалами справи не підтверджено, що на момент вчинення оскаржуваних дій позивач не підлягав призову на військову службу під час мобілізації за станом здоров`я чи з інших законодавчо встановлених підстав. Також відсутні докази того, що позивач мав підстави для бронювання в установленому законом порядку на період мобілізації. 
Отже, враховуючи наведені обставини, а також Указ Президента України № 69/2022, відповідачами правомірно вчинені дії згідно з положеннями приведених вище правових норм, які прямо зобов`язують громадян виконувати покладені за цим Законом обов`язки. 
На підставі вказаного, викладені позивачем у позові обставини, у тому числі щодо примусового затримання не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову. 
Такий висновок суду не спростований доводами апеляційної скарги позивача і така є необґрунтованою по суті спірних правовідносин. 
При цьому, апеляційний суд зазначає, що питання щодо правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.204-1 КупАП та щодо проходження позивачем військово-лікарської комісії не є предметом спору в цій справі. 
Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
З урахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції всебічно з`ясовано обставини справи, рішення суду першої інстанції винесено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому немає підстав для його скасування. 
Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження). 
Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи, та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України. 
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення. 
Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 03 червня 2025 року в адміністративній справі №260/1437/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, Військової частини НОМЕР_1 , Державної казначейської служби України про визнання дій протиправними – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	В. В. Гуляк 	
судді	 	Н. В. Ільчишин 	
 	 	З. М. Матковська