23.01.26
22-ц/812/210/26
Єдиний унікальний номер судової справи: 470/606/25
Номер провадження 22-ц/812/210/26 Суддя - доповідач апеляційного суду Крамаренко Т.В.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

 
23 січня 2026 року м. Миколаїв
Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:
головуючого - Крамаренко Т.В.,
суддів: Локтіонової О.В., Ямкової О.О., 
розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою
Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» 
на рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 05 листопада 2025 року, ухваленого під головуванням судді - Шевиріною Т.Д. в приміщенні того ж суду по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» (надалі - ТОВ «Українські фінансові операції») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 

в с т а н о в и л а:

У липні 2025 року ТОВ «Українські фінансові операції» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 29 квітня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено договір в електронній формі, підписаний з використанням одноразового ідентифікатора про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4605724, за умовами якого останній отримав грошові кошти у розмірі 22 500 грн шляхом перерахування на платіжну картку НОМЕР_1 , із зобов`язанням повернути їх зі сплатою відсотків.
31 березня 2025 між ТОВ «Ленеура Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції» було укладено договір факторингу №31-1/03/2025, за яким первісний кредитор відступив позивачу за плату право грошової вимоги до ОСОБА_1 за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору № 4605724 від 29 квітня 2024 року.
Позичальник свої зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 31 березня 2025 року виникла заборгованість у розмірі 64 818,29 грн з яких: заборгованість за тілом кредиту у розмірі 12 759,98 грн, заборгованість за процентами - 47464,72 грн.
Посилаючись на те, що в добровільному порядку ОСОБА_1 умови договору щодо сплати грошових коштів не виконані, позивач просив суд стягнути з останнього на свою користь заборгованість у загальному розмірі 64 818,29 грн, 2 422,40 грн судового збору та 10 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
12 серпня 2025 року на адресу суду відповідачем надіслано відзив на позов, в якому просив відмовити у задоволенні позову. Вказує на те, що позивачем не надано належних доказівна підтвердження факту переходу права вимоги від первісного кредитора, як не доведено й того, що наявний в матеріалах справи кредитний договір (у вигляді паперової копії) було створено у порядку, визначеному Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», що він підписаний електронним підписом, який є обов`язковим реквізитом електронного документа. Крім того, представник вказує на неправомірне нарахування відсотків. Так, відповідно до пункту 17 розділу ІV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування»,протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати протягом перших 120 днів - 2,5%, протягом наступних 120 днів 1,5%, а згідно з частиною 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1%. За наведеним розрахунком заборгованість має складати 13 717,41 грн. Представник також просив врахувати, що відповідач є військовослужбовцем, брав участь у відсічі військової агресії РФ та підпадає під дію норми пункту 15 частини 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
15 серпня 2025 року представник позивача подав через підсистему «Електронний суд» відповідь на відзив, зазначивши, що відповідач був ознайомлений з умовами договору та розміром процентної ставки, а відтак підписавши кредитний договір в електронній формі, відповідач погодив отримання кредиту на умовах, визначених договором. Також просив врахувати, що відповідачем не надано доказів на обґрунтування заперечень проти позову.
Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 05 листопада 2025 року у задоволенні позову відмовлено. 
Рішення суду мотивоване тим, що позивачем на підтвердження своїх вимог надано суду належні докази, які підтверджують факт укладення кредитного договору, отримання відповідачем кредитних коштів у розмірі 22 500 грн та набуття позивачем права вимоги до відповідача за кредитним договором. Разом з тим, відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що наданий відповідачем розрахунок процентів не може бути взятий до уваги, оскільки суперечить нормам закону України «Про споживче кредитування» в частині неможливості застосування максимальної відсоткової ставки у розмірі 1% у період з 29 травня -20 серпня 2024 року. Крім того,  ОСОБА_1 , який як військовослужбовець в період з 26 листопада 2024 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України відповідно до ч.15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» звільняється від нарахування відсотків за кредитним договором, який не пов`язаний з придбанням майна або транспортного засобу, а відтак вимоги в частині стягнення відсотків за кредитним договором не підлягають задоволенню. Оскільки відповідач отримав кредит у розмірі 22 500 грн, а фактично сплатив 24 965, 43 грн, в тому числі на погашення відсотків, які не підлягають нарахуванню, заборгованість за кредитним договором відсутня. 
Не погодившись з вказаним рішенням суду ТОВ «Українські фінансові операції» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне дослідження матеріалів справи та обставин справи, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції не у повному обсязі врахував правовому природу спірних правовідносин, принцип свободи, обов`язковості договору, презумпцію правомірності правочину. Також судом не надано правову оцінку хронології встановлених обставин в частині виникнення спірних правовідносин - 29 квітня 2024 року та набуття позичальником статусу військовослужбовця ЗСУ за висновком суду з 26 листопада 2024 року, а також не правильно застосовано ч.15 ст. 14 Закону України ««Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей».
У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_1 просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на її необґрунтованість, оскільки не спростовує висновків суду та не містить правових підстав для скасування рішення, яке відповідає нормам чинного законодавства та встановленим обставинам справи. 
У відповіді на відзив на апеляційну скаргу ТОВ «Українські Фінансові Операції» зазначає, що аргументи відзиву зводяться до підтримання рішення суду першої інстанції та не спростовують підстав апеляційної скарги.
За приписами частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до частини 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).
Згідно зі статтею 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до положень статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Таким вимогам закону оскаржуване рішення в повній мірі не відповідає.
З матеріалів справи вбачається і таке встановлено судом, що 29 квітня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено договір № 4605724 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. 
Відповідно до п. 1.2. Договору сума кредиту складає 22 500 грн. 
Згідно з п. 1.3 Договору строк кредиту - 360 днів: з 29 квітня 2024 року по 24 квітня 2025 року. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів.
На пільговий строк 30 днів з позичальником погоджено умови пільгового кредитування (пониженої відсоткової ставки) на умовах 0,6 відсотків на день.
У випадку невиконання Клієнтом умов для отримання індивідуальної знижки від Товариства, користування кредитом для Клієнта здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах, що передбачені цим Договором та доступні для інших клієнтів, які не мають окремих індивідуальних знижок стандартної процентної ставки.
Стандартна процента ставка становить 1,50% за кожен день користування кредитом та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в п.1.3 Договору.
Пунктом 2.1 Договору погоджено, що Товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок Клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) НОМЕР_2 . 
29 квітня 2024 року на вказану картку, що належить відповідачу було перераховано грошові кошти у розмірі 22 500 грн що підтверджується відповіддю АТ «АТ-Банк» (т. 2 а.с.2-3). 
31 березня 2025 року ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції» уклали договір факторингу № 31-1/03/2025, за умовами якого останнє набуло право грошової вимоги до фізичних осіб-боржників, в тому числі до відповідача за кредитним договором № 4605724 від 29 квітня 2024 року (а.с. 152-170, 100-102).
Таким чином, до ТОВ «Українські фінансові операції» відповідно до укладеного договору факторингу від 31 березня 2025 року № 31-1/03/2025 перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором № 4605724 від 29 квітня 2024 року.
З наданого розрахунку заборгованості вбачається, що станом на день звернення до суду з позовом заборгованістьвідповідача перед товариством становить 64 818, 29 грн з яких: 12 759 грн - заборгованість за тілом кредиту, 47 464, 72 грн - заборгованість по відсоткам, нарахованим первісним кредитором, 4 593, 59 грн - заборгованість по відсоткам, нарахованим позивачем. 
З вказаного розрахунку вбачається, що відповідачем загалом здійснено оплату у розмірі 24 965, 43 грн, з яких 9 740, 02 грн - погашення тіла кредиту, а 15 225, 43 грн - на погашення відсотків (а.с. 88-98).
Відповідно до ч. 1 статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За положеннями статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до частини 2 статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Відповідно до частини 2 статті 1054 ЦК України відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Як встановлено вказаний договір кредиту підписано електронним підписом позичальника, який відтворений шляхом використання ним одноразового ідентифікатора (електронного підпису/одноразовий ідентифікатор 22294) у порядку,визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Електронні підписи сторін зазначені в розділі реквізити сторін. 
Факт укладення договору сторонами не оскаржується сторонами, а тому колегія не переглядає рішення суду першої інстанції в частині підписання договору. 
Згідно умов договору на пільговий строк 30 днів з позичальником погоджено умови пільгового кредитування (пониженої відсоткової ставки) на умовах 0,6 відсотків на день.
У випадку невиконання Клієнтом умов для отримання індивідуальної знижки від Товариства, користування кредитом для Клієнта здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах, що передбачені цим Договором та доступні для інших клієнтів, які не мають окремих індивідуальних знижок стандартної процентної ставки.
Стандартна процента ставка становить 1,50% за кожен день користування кредитом та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в п.1.3 Договору.
Разом з тимпід час вирішення даного спору слід врахувати, що Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року, доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%.
Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Отже, виходячи з вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», денна ставка відсотків, починаючи 24 грудня 2023 року має бути не більше 2,5% з 22 квітня 2024 року - не більше 1,5%; з 20 серпня 2024 року - не більше 1%. 
Розмір і порядок нарахування процентів за користування кредитом визначаються сторонами, однак вони повинні узгоджуватися із нормами Закону.
Кредитний договір № 4605724 укладений 29 квітня 2024 року строком 360 днів. Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року набрав чинності 24 грудня 2023 року. Тобто даний кредитний договір діяв після набрання чинності цим Законом.
Суд першої інстанції, встановивши, що кредитор нарахував відсотки відповідно до умов договору, але з порушенням обмежень, встановлених частиною 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», оскільки за період з 21 серпня 2024 року по 31 березня 2025 року включно нараховував їх за ставкою 1,4999% на день, а не 1%, як визначено у Законі, а тому не взяв до уваги наданий відповідачем розрахунок процентів та зробив свій розрахунок.
Так, згідно розрахунку суду першої інстанції розмір відсотків становить 51 293, 08 грн з яких 3 780 грн ( за період з 29 квітня 2024 року по 26 травня 2024 (22500 грн тіло кредиту х 0,6 % знижена відсоткова ставка х 28 днів) + 153, 12 грн(за період з 27 травня 2024 року по 28 травня 2024 року (12 760 грн тіло кредиту (враховано платіж 9 740 грн від 26 травня 2024 року в рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту) х 0,6 % х 2 дні) +  15 970, 41 грн (за період з 29 травня 2024 року по 20 серпня 2024 року (12 760 грн тіло кредиту х 1,49% максимальна ставка х 84 дні) + 31 389,55 грн (за період з 21 серпня 2024 року по 24 квітня 2025 року (12 759, 98 грн тіло кредиту х 1 % х 246 днів) та з урахуванням внесення коштів на погашення відсотків 15 225,41 грн остаточна сума заборгованості за процентами становить 36 067, 67 грн (51 293, 08 грн - 15 225, 41 грн).
Разом з тим, відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги в частині стягнення відсотків за кредитним договором не підлягають задоволенню, оскільки ОСОБА_1 звільняється від нарахування відсотків на підставі норми частини 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей», а відтак сплачені відповідачем кошти слід ро зцінювати як погашення основної суми боргу. Оскільки відповідач отримав кредит у розмірі 22 500 грн, а фактично сплатив 24 965 грн 43 коп., заборгованість за кредитним договором відсутня. 
З таким висновком суду погодитися неможливо з огляду на наступне.
Згідно частини 15 статті 14 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон №2011-ХІІ), військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.
Разом із тим, ці положення внесені до Закону №2011-ХІІ згідно із Законом України від 11 квітня 2024 року №3633-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку», який набрав чинності 18 травня 2024 року.
Як встановлено, за умовами договору № 4605724 від 29 квітня 2024 року проценти не є цивільною відповідальністю боржника за невиконання зобов`язань за цим договором, а є процентами за користування кредитними коштами.
Конструкція частини 15 статті 14 Закону № 2011-ХІІ не передбачає звільнення військовослужбовців та членів їхніх сімей від сплати відсотків за користування кредитом, а лише визначає умови, за яких такі відсотки не нараховуються. Законодавець чітко встановив, що ці умови пов`язані з певними періодами проходження військової служби. 
Оскільки ці положення мають спеціальний характер і надають пільги мобілізованим військовослужбовцям саме за період їхнього перебування на військовій службі в особливий період, що повинно бути підтверджено відповідними доказами. Відсутність таких доказів виключає можливість застосування до правовідносин сторін відповідних гарантій.
У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 199/3051/14 (провадження № 61-10861св18) викладено правовий висновок про перелік необхідних документів доведеності статусу особи, яка має право на пільги, визначені пунктом 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», який полягає у тому, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. На вказані пільги мають право лише мобілізовані позичальники.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 з 16 жовтня 2024 року є військовослужбовцем та проходить службу у Збройних Силах України, займає посаду номера обслуги зенітного артилерійського взводу зенітної батареї, що підтверджується військовим квитком та довідкою про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України № 154/54/23/1/65/516 від 11 квітня 2025 року.
Отже, з огляду на те, що відповідачем надано відповідні документи щодо наявності підстав для звільнення його від нарахованих процентів за користування кредитом в розумінні пункту 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», тому нараховані відсотки за період з 16 жовтня 2024 року по 24 квітня 2025 року у розмірі 24 243,96 грн (12 759,98 грн х 1% х 190 дня) стягненню не підлягають.
За такого, заборгованість ОСОБА_1 за відсотками за користування кредитними коштами за період з 29 квітня 2024 року до 15 жовтня 2024 року становить 11 823,71 грн (3 780 грн + 153,12 грн + 15 970,41 грн + 7 145,59 грн ) -  15 225,41 грн).
Загальний розмір заборгованості за кредитним договором № 4605724 від 29 квітня 2024 року становить 24 583,69 грн з яких: 12 759,98 грн - заборгованість за тілом кредиту та + 11 823,71 грн - заборгованість за відсотками.
На вказане вище суд першої інстанції належної уваги не звернув та дійшов помилково висновку про відмову у задоволенні позову. 
За таких обставин, рішення суду на підставі п.1,2 ч.1, ч. 2 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухвалення у справі нового судового рішення про часткове задоволення позову, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Українські фінансові операції» заборгованість за договором № 4605724 від 29 квітня 2024 року у сумі 24 583,69 грн з яких: 12 759,98 грн - заборгованість за тілом кредиту та + 11 823,71 грн - заборгованість за відсотками.
Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл витрат.
Положеннями частини 1 та 2статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. 
Згідно пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України у резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування судового рішення, та розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки за наслідками апеляційного перегляду справи позов, який містить вимогу майнового характеру, підлягає частковому задоволенню на 37,93% то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2 297,03 грн судового збору (918, 81 грн (2 422,40 грн х 37,93%) за подання позову + 1 378,22 грн (3 633,60 грн х 37,93%) за перегляд справи в апеляційній інстанції ). 
Що стосується судових витрат на правову допомогу понесених позивачем в суді першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Звертаючись до суду першої інстанції, позивач у позовній заяві заявив вимогу про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 10 000 грн.
Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
У відповідності до ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
На підтвердження факту надання адвокатом правничої допомоги у зв`язку з розглядом справи до позовної заяви позивачем додано: копію договору про надання правової (правничої) допомоги № 08/11/2024-А від 08 листопада 2024 року, укладеного між адвокатом Дідух Є.О. та ТОВ «Українські фінансові операції», заявку № 4605724 від 21 квітня 2025 року на виконання доручення до договору про надання правової (правничої) допомоги № 08/11/2024-А від 08 листопада 2024 року, рахунок на оплату до договору про надання правової (правничої) допомоги, копію акту № 4605724 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 12 червня 2025 року до договору про надання правової (правничої) допомоги № 08/11/2024-А від 01 серпня 2024 року та детальний опис робіт.
Згідно пункту 1 заявки № 4605724 від 21 квітня 2025 року на виконання доручення до договору про надання правової (правничої) допомоги № 08/11/2024-А від 01 серпня 2024 року клієнт доручає, а адвокат зобов`язується надати послуги професійної правничої допомоги у рамках цивільного судочинства у суді першої інстанції по справі про стягнення заборгованості за кредитним договором № 4605724 від 29 квітня року, укладеним між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 .
Відповідно до п. 5.2 заявки № 4605724 загальна сума гонорару за надання правової допомоги згідно цієї заявки складає 10 000 грн.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції враховує правові висновки викладені у постановах від 19 лютого 2022 року у справі № 755/9215/15-ц та від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21 Великої Палати Верховного Суду яка зазначила, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.
Таким чином, аналізуючи матеріали справи колегія суддів вважає, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу, понесений у суді першої інстанції, визначений адвокатом є дещо завищеним, враховуючи, що предметом спору є стягнення заборгованості у розмірі 64 818,29 грн, тобто справа відноситься до малозначних, сума заявлених витрат на правову допомогу у загальному розмірі 10 000 грн є непропорційною щодо ціни позову, а також враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково на суму 24 583,69 грн, суд апеляційної інстанції вважає, що сума витрат на правову допомогу підлягає зменшенню до 3 000 грн, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» задовольнити частково.
Рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 05 листопада 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» (ЄДРПОУ 40966896) заборгованість за кредитним договором № 4605724 від 29 квітня 2024 року у розмірі 24 583,69 грн з яких: 12 759,98 грн - заборгованість за тілом кредиту та 11 823,71 грн - заборгованість за відсотками.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» 2 297,03 грн судового збору та 3000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Крамаренко

Судді: О.В. Локтіонова 

О.О. Ямкова

Повний текст постанови складено 23 січня 2026 року.