ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 643/17121/21  Номер провадження 22-ц/814/3484/25	Головуючий у 1-й інстанції Материнко М. О.  Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2025 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Судді-доповідача: Дряниці Ю.В.
Суддів: Пилипчук Л.І., Чумак О.ВІ.
секретар: Чемерис А.К.
за участю: адвоката Гіль Є.В.
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – адвоката Гіль Євгена Вікторовича на ухвалу Шевченківського районного суду м. Полтави від 19 червня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відшкодування шкоди,
за скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Гіль Євгена Вікторовича на постанови державного виконавця Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, боржники: Конопльова Г.Ф., ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,-

В С Т А Н О В И В :
Адвокат Гіль Євген Вікторович в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з скаргою на постанови державного виконавця Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, боржники ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка ухвалою Шевченківського районного суду від 25.03.2025 року задоволена.
31.03.2025 року представником скаржника подано заяву про ухвалення додаткового рішення, у якій заявник просить суд стягнути із Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у суді першої інстанції у сумі 3225 грн.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Полтави від 19.06.2025 року у задоволенні заяви адвоката Гіль Євгена Вікторовича про ухвалення додаткового рішення відмовлено.
З ухвалою районного суду не погодився заявник. У доводах апеляційної скарги посилається на порушення судом норм процесуального права, просить оскаржувану ухвалу скасувати, та ухвалити у справі додаткове рішення, яким стягнути з із Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у суді першої інстанції у сумі 3225 грн.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що скарга на дії державного виконавця перебувала у провадження судді районного суду Шевської О.І., а заява про ухвалення додаткового рішення передана у провадження судді Материнко М.О., що є порушенням ст. 270 ЦПК України, оскільки додаткове рішення ухвалює суд, у тому самому складі, що ухвалив рішення у справі.
Також, зазначає, що судом не було розглянуто по суті заяву про ухвалення додаткового рішення, оскільки суд мотивував ухвалу тим, що у заяві про ухвалення додаткового рішення не вказано жодної з підстав, визначених ст. 270 ЦПК України.
Представником Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управлінняМіністерства юстиції надано відзив на апеляційну скаргу, у доводах якого вважає ухвалу місцевого суду законною та обґрунтованою, просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу місцевого суду – без змін. 
Перевіряючи законність та обґрунтованість судового рішення, апеляційний суд виходить з наступного.
Постановляючи оскаржувану ухвалу районний суд вказав, що заява про ухвалення додаткового рішення задоволенню не підлягає, в зв`язку з тим, що судом було вирішено питання щодо всіх позовних вимог. Та зазначив, що в заяві про ухвалення додаткового рішення не зазначено жодної із підстав, зазначених у ст. 270 ЦПК України, перелік яких є вичерпним для ухвалення додаткового рішення, а також не вказано підстав щодо стягнення витрат саме із органу виконавчої служби.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком районного суду з огляду на наступне.
Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення є порушення норм процесуального права.
Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто неповноважним складом суду.
Відповідно до положень ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.
Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.
З матеріалів справи вбачається, що ухвалою судді Октябрського районного суду м. Полтави Шевської О.І. задоволено скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Гіль Є.В. на постанову державного виконавця Салтівського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління МЮУ, боржники ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .
У поданій скарзі представником скаржника заявлено вимогу про стягнення понесених судових витрат.
Після судового розгляду зазначеної скарги, представником скаржника подано клопотання про ухвалення додаткового рішення, у доводах якого заявлено клопотання про стягнення понесених скаржником судових витрат, які складаються з витрат на правничу допомогу та витрат на направлення поштової кореспонденції учасникам справи на загальну суму 3225 грн.
Разом з цим, в порушення вимог ст. 270 ЦПК України, протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 01.04.2025 року заяву передано судді Материнко М.О., хоча скарга по суті розглядалась суддею Шевською О.І.
Отже, з наведеного слідує, що ухвала районного суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення. 
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, колегія суддів доходить наступних висновків.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Впровадження зазначеного принципу має на меті забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову (заяви, скарги), а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Статтею 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.
Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).
Витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами (ч. 1, ч. 2 ст. 137 ЦПК України).
При цьому, за приписами ч. 1, ч. 3 т. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Таким чином, відшкодування судових витрат на правничу допомогу здійснюється у разі наявності відповідної заяви сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів.
На підтвердження витрат на правову допомогу надано: Договір №23/18 про надання правничої допомоги від 01.09.2023 року, Додаток до договору про надання правничої допомоги від 01.09.2023 №23/18 від 31.10.2024 року, Акт до договору №23/18 від 27.03.2025 року, поштові накладні, та фіскальні чеки АТ «Укрпошта», платіжну інструкцію АТ «ОТП БАНК» від 22.11.2024 року про оплату послуг правничої допомоги у сумі 3000 грн., та платіжну інструкцію АТ «ОТП БАНК» про оплату послуг правничої допомоги на суму 225 грн. від 27.03.2025 року.
Зважаючи на наведене колегія суддів доходить висновку, що скаржник має право на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та витрат пов`язаних з розглядом справи. Представником скаржника зроблено про це відповідну заяву та надано необхідні докази.
Згідно з частинами другою, третьою, восьмою статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Процесуальний закон визначає критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц).
Наданими представником скаржника доказами підтверджено факт понесення ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу, а також доведено розумність та співмірність таких витрат з огляду на обсяг наданої правової допомоги.
З урахуванням викладеного, апеляційний суд у складі колегії суддів доходить висновку, що заява представника ОСОБА_1 – адвоката Гіль Євгена Вікторовича про ухвалення додаткового рішення є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
При цьому суд враховує правову позицію касаційного суду, а саме яка була викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2024 у справі №921/357/20 про те, що відшкодування судових витрат можливе на будь-якій стадії судового провадження, у тому числі і на стадії судового контролю за виконанням судового рішення.
Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Гіль Євгена Вікторовича - задовольнити.
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Полтави від 19 червня 2025 року – скасувати.
Ухвалити у справі додаткове рішення, яким стягнути з Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у суді першої інстанції у сумі 3225 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції. 

Суддя - доповідач: Ю. В. Дряниця

Судді : Л. І. Пилипчук

О.В. Чумак