ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України
27 січня 2026 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 732/1559/25
Головуючий у першій інстанції – Карпинська Н. М.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/486/26
Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого-судді Висоцької Н.В.,
суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.,
із секретарем – Піцан В.М.,
учасники справи: позивачі – ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
відповідачі – Товариство з обмеженою відповідальністю «СЕЛІТ МАШ», Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрополігон»,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на ухвалу Городнянського районного суду Чернігівської області від 21 листопада 2025 року про закриття провадження у справі за позовами ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕЛІТ МАШ», Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОПОЛІГОН» про дострокове розірвання договорів оренди землі та припинення речового права оренди та суборенди та ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕЛІТ МАШ», Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОПОЛІГОН» про дострокове розірвання договорів оренди землі та припинення речового права оренди та суборенди,
В С Т А Н О В И В :
У вересні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «СЕЛІТ МАШ», ТОВ «АГРОПОЛІГОН», в якому просив достроково розірвати договір оренди землі, укладений між ОСОБА_3 та АПК «Старосільський», зареєстрований 19.12.2013, право оренди за яким відчужено ТОВ «СЕЛІТ МАШ» згідно з договором про продаж права оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення серія та номер 933, виданий 12.06.2025, предметом якого є земельна ділянка площею 5,7055 га, кадастровий номер 7421480400:05:000:0260, яка розташована на території Андріївської сільської ради Городнянського (тепер Чернігівського) району, Чернігівської області, цільове призначення якої – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та припинити речове право – право оренди земельної ділянки, кадастровий номер 7421480400:05:000:0260, яке зареєстровано за ТОВ «СЕЛІТ МАШ», а також припинити речове право – право суборенди земельної ділянки кадастровий номер 7421480400:05:000:0260, яке зареєстровано за ТОВ „АГРОПОЛІГОН”.
У жовтні 2025 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ТОВ «СЕЛІТ МАШ», ТОВ «АГРОПОЛІГОН», в якому просила достроково розірвати договір оренди землі, укладений між ОСОБА_4 та АПК «Старосільський», зареєстрований 20.04.2012, право оренди за яким відчужено ТОВ «СЕЛІТ МАШ» згідно з договором про продаж права оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення серія та номер 933, виданий 12.06.2025, предметом якого є земельна ділянка площею 4,09 га, кадастровий номер 7421480400:05:000:0326, яка розташована на території Андріївської сільської ради Городнянського (тепер Чернігівського) району, Чернігівської області, цільове призначення якої – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та припинити речове право –право оренди земельної ділянки, кадастровий номер 7421480400:05:000:0326, яке зареєстровано за ТОВ «СЕЛІТ МАШ», а також припинити речове право – право суборенди земельної ділянки з кадастровим номером 7421480400:05:000:0326, яке зареєстровано за ТОВ „АГРОПОЛІГОН”.
Ухвалою Городнянського районного суду від 13.10.2025 об`єднано в одне провадження справи за позовами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ТОВ «СЕЛІТ МАШ», ТОВ «АГРОПОЛІГОН» про дострокове розірвання договорів оренди та об`єднаній справі у системі Д-3 надано єдиний номер 732/1559/25.
Ухвалою Городнянського районного суду від 21.11.2025 провадження у справі за позовами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ТОВ «СЕЛІТ МАШ» та ТОВ «АГРОПОЛІГОН» про дострокове розірвання договорів оренди землі, укладеного із АПК «Старосільський» та припинення речового права ТОВ «СЕЛІТ МАШ» набутого у процедурі продажу майна банкрута на аукціоні, припинення речового права суборенди ТОВ „АГРОПОЛІГОН”, закрито.
В обґрунтування ухвали, суд першої інстанції посилаючись на положення статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства та п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, дійшов висновку, що з моменту порушення стосовно АПК «Старосільський» справи про банкрутство, особливий правовий режим поширюється і на укладені ним договори, які просили розірвати позивачі, а це змінює весь комплекс правовідносин. Також за висновком суду, право відповідача, яке просять припинити позивачі, виникло за правочином, який було вчинено у межах процедури банкрутства, тому формальне не залучення у позові арбітражного керуючого, не змінило визначену законом господарсько-правову процедуру, а реалізація майна банкрута має відбуватись в межах провадження у справі про банкрутство під контролем суду, який розглядає справу про банкрутство, що повністю відповідає приписам та меті КУзПБ, а також інтересам учасників справи.
Не погодившись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулись з апеляційною скаргою, в якій просять скасувати ухвалу Городнянського районного суду від 21.11.2025, а справу направити до суду першої інстанції для розгляду по суті.
За доводами скарги оскаржувана ухвала є необґрунтованою, постановлена з порушенням норм матеріального і процесуального права, а висновки суду про підсудність справи господарському суду є помилковими.
В обґрунтування доводів скарги заявники посилаються на те, що необґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що право оренди за спірними договорами було продано АПК «Старосільський» товариству «СЕЛІТ МАШ» і з моменту державної реєстрації за новим орендарем (ТОВ «СЕЛІТ МАШ») будь-які права на спірні земельні ділянки у АПК «Старосільський» припинилися, оскільки після продажу прав оренди за спірними договорами жодного договору з новим орендарем не укладалося, тому і розривати доводиться договори, які були укладені з попереднім орендарем.
Вказують, що на підставі змін до земельного законодавства щодо права відчуження права оренди без погодження з орендодавцем (власником землі) АПК «Старосільський» здійснив у 2025 році відчуження права оренди з аукціону, який відбувся в межах процедури банкрутства цього АПК, результати якого ніким не оспорювалися, у зв`язку з чим ТОВ «СЕЛІТ МАШ» набуло право оренди правомірно.
Як стверджують заявники, після продажу права оренди це майнове право на спірні земельні ділянки вибуло зі складу ліквідаційної маси боржника АПК «Старосільський», тому згідно положень ст. 62, 131 КУзПБ жодного відношення до справи про банкрутство, яка розглядається щодо вказаного АПК, спірні земельні ділянки та речові права на них не мають, оскільки будь-яких майнових прав у АПК на ці земельні ділянки, зокрема й права оренди, користування тощо АПК після продажу цих прав вже не має. Крім того, посилаються, що право оренди спірних земельних ділянок зареєстровано у встановленому законом порядку за ТОВ «СЕЛІТ МАШ», що підтверджується інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку.
Також за доводами скарги, факт, що в позовних заявах ставиться питання про розірвання договорів, укладених з попереднім орендарем (АПК «Старосільський»), жодним чином не впливає на те, що вказаний АПК наразі значиться орендарем лише формально, оскільки його назва міститься в самих договорах, однак на момент вирішення спору орендарем за договорами АПК «Старосільський» вже не є, оскільки після продажу права оренди він фактично вибув з договірних відносин.
На виконання вимог ст. 361 ЦПК України учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи.
У поданому відзиві представник ТОВ «СЕЛІТ МАШ» - адвокат Прокоф`єв Б.І. просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу Городнянського районного суду від 21.11.2025 – без змін. В обґрунтування посилається, що позивачами ставиться питання про розірвання договорів оренди, укладених із АПК «Старосільський», який перебуває на стадії банкрутства, а тому на підставі положень ст. 61, 63 КУзПБ продаж орендарем права оренди означає, що такий орендар передає своє право користування земельною ділянкою (або іншим об`єктом оренди) іншій особі і такий договір є підставою для державної реєстрації переходу права оренди землі у порядку, передбаченому законодавством. Тому вважає, що боржник АПК «Старосільський», у встановленому порядку після порушення справи про банкрутство у ліквідаційній процедурі здійснив відчуження права оренди за договорами, який, на думку позивачів, є такими, що підлягають розірванню. Також посилається, що ТОВ «СЕЛІТ МАШ» фактично став орендарем вищевказаних земельних ділянок 12.06.2025 року на підставі Договору про продаж права оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення, укладеного з АПК «Старосільський».
За доводами відзиву, ТОВ «СЕЛІТ МАШ» не укладало жодних Договорів оренди із власниками земельних ділянок, якими є позивачі у даній справі, а діяльність АПК «Старосільський» не припинена, а господарська діяльність може продовжуватись у межах процедури банкрутства під контролем арбітражного керуючого.Тому вважає, що АПК «Старосільський» залишається учасником правовідносин, що є предметом спору і має бути залучений до участі у справі як сторона, права та обов`язки якої безпосередньо порушуються розглядом даної справи. Тобто розгляд порушеного позивачами питання має здійснюватися у порядку контролю під час ліквідаційної процедури шляхом оскарження дій чи бездіяльності ліквідатора відповідно до частини 6 статті 61 КУзПБ, у зв`язку з чим позивачі необґрунтовано звернулися до загального суду із позовом у порядку цивільного судочинства.
Крім того, як стверджує заявник, оскільки після проведення інвентаризації та оцінки майна ліквідатор здійснює продаж майна банкрута такими способами: шляхом проведення аукціону, тобто з моменту порушення стосовно АПК «Старосільський» справи про банкрутство, особливий правовий режим поширюється і на укладені ним договори, які просили розірвати позивачі, а це змінює весь комплекс правовідносин. Право ТОВ «СЕЛІТ МАШ», яке просять припинити позивачі, виникло за правочином, який було вчинено у межах процедури банкрутства, тому формальне не залучення у позові арбітражного керуючого, не змінило визначену законом господарсько-правову процедуру. Вважає, що реалізація майна банкрута має відбуватись в межах провадження у справі про банкрутство під контролем суду, який розглядає справу про банкрутство, що повністю відповідає приписам та меті КУзПБ та інтересам учасників справи.
Заявник вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що з моменту порушення щодо АПК «Старосільський» справи про банкрутство на підприємство поширюється особливий правовий режим, який регламентує порядок управління його майном, укладення та виконання договорів, а також здійснення розрахунків із кредиторами, тому всі договори, укладені підприємством АПК «Старосільський» перебувають під дією спеціального правового режиму, що змінює весь комплекс відповідних правовідносин, та має розглядатись в саме порядку господарського судочинства.
Відзив на апеляційну скаргу ТОВ «АГРОПОЛІГОН» до суду подано не було.
Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, враховуючи наступне.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Згідно п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для сасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушенням норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Судом встановлено, що договір оренди земельної ділянки 7421480400:05:000:0260 із спадкодавцем позивача ОСОБА_1 було укладено орендарем АПК «Старосільський» в особі голови Новика С.М. 16.12.2013, який був зареєстрований 19.12.2013 (а.с.7-8), а договір оренди земельної ділянки № 7421480400:05:000:0326 із спадкодавцем позивача ОСОБА_2 було укладено орендарем АПК «Старосільський» в особі голови Новика С.М. 15.11.2011 (а.с.24-26). 
01.07.2024 між АПК «Старосільський» та ТОВ «АГРОПОЛІГОН» був укладений договір суборенди, у тому числі зазначених вище земельних ділянок до 20.12.2028, речове право у Державному реєстрі зареєстровано за номером 60986557.
12.06.2025 між ТОВ «СЕЛІТ МАШ» та АПК «Старосільський» було укладено договір про продаж права оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення за результатами проведеного аукціону № BRE001-UA -20250430-59105 з продажу права оренди 213 земельних ділянок (а.с. 63-66, 67-95).
ОСОБА_1 в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що успадкував земельну ділянку площею 5,71 га, кадастровий номер 7421480400:05:000:0260, після смерті ОСОБА_3 і що його право на спадщину, до складу якої увійшла спірна земельна ділянка, підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 27.09.2021. Він є правонаступником орендодавця за договором, укладеним між АПК «Старосільський», зареєстрованим 19.12.2013 і як правонаступник має право вимагати розірвання договору, укладеного його попередником (а.с. 7-12).
ОСОБА_2 у позові посилалась, що успадкувала земельну ділянку площею 4,68 га (у тому числі рілля 4,09 га) з кадастровим номером 7421480400:05:000:0326 та оформила своє спадкове право на вказану земельну ділянку, що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 25.07.2017. Вона є правонаступником орендодавця за договором, укладеним між АПК „Старосільський”, зареєстрований 20 квітня 2012 року і як правонаступник має право вимагати розірвання договору, укладеного її попередником (а.с. 24-33). 
Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції посилаючись на положення статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства та п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, дійшов висновку, що з моменту порушення стосовно АПК «Старосільський» справи про банкрутство, особливий правовий режим поширюється і на укладені ним договори, які просили розірвати позивачі, а це змінює весь комплекс правовідносин. Також за висновком суду, право відповідача, яке просять припинити позивачі, виникло за правочином, який було вчинено у межах процедури банкрутства, тому формальне не залучення у позові арбітражного керуючого, не змінило визначену законом господарсько-правову процедуру, а реалізація майна банкрута має відбуватись в межах провадження у справі про банкрутство під контролем суду, який розглядає справу про банкрутство, що повністю відповідає приписам та меті КУзПБ та інтересам учасників справи.
Проте, з такими висновками суду першої інстанції суд апеляційної інстанції не може погодитись, враховуючи наступне.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Відповідно до статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Водночас, відповідно до пункту 8 частини 1 статті 20 ГПК України господарські суди розглядають, зокрема, справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.
21 жовтня 2019 року в Україні почав діяти Кодекс України з процедур банкрутства, прийнятий Верховною Радою України наприкінці 2018 року та набрав чинності 21 квітня 2019 року. Відповідно до пункту 1 Прикінцевих та Перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства, визначено, що цей Кодекс набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, і вводиться в дію через шість місяців з дня набрання чинності цим Кодексом.
Згідно з пунктом 4 Прикінцевих та Перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства з дня введення в дію цього Кодексу, подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього Кодексу.
Системний аналіз положень Кодексу України з процедур банкрутства дає підстави для висновку, що з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника, і спеціальні норми Закону про банкрутство мають пріоритет у застосуванні при розгляді справ про банкрутство щодо інших законодавчих актів України.
Відповідно до частини 2 статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства, господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.
Частиною 3 статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо майнових спорів з вимогами до боржника та його майна, провадження в якій відкрито до відкриття провадження у справі про банкрутство, надсилаються до господарського суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство, який розглядає спір по суті в межах цієї справи.
Інші суди, незалежно від юрисдикції, які розглядали справи за позовами до відповідача, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство, після відкриття провадження в інших справах, не закривають таке провадження, а передають справу до належного суду для розгляду по суті. При цьому, таким належним судом є виключно суд господарської юрисдикції, який відкрив справу про банкрутство відповідача.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Критеріями розмежування між справами цивільного та господарського судочинства є одночасно суб`єктний склад учасників процесу та характер спірних правовідносин.
Юрисдикція господарського суду поширюється на спір, що виник між сторонами, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.
Частина друга статті 7 КУзПБ визначає підсудність спорів одному господарському суду, який акумулює усі майнові вимоги за участю боржника.
У постанові від 23 жовтня 2019 року у справі № 752/4361/15 (провадження № 14-561цс19) Велика Палата Верховного Суду виклала висновок, що виходячи із положень пункту 7 частини першої статті 12 ГПК України, аналогічні положення містяться у пункті 8 частини першої статті 20 ГПК України у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року, частини другої статті 7 Кодексу України з процедури банкрутства, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов`язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України. Крім того, до спорів, пов`язаних із майновими вимогами до боржника, також відносяться спори про визнання права власності, витребування майна із чужого незаконного володіння, спори, пов`язані з майновими вимогами учасників (акціонерів) до боржника.
Верховний Суд у постанові від 21 квітня 2021 року у справі № 927/379/17 (927/485/20) зауважив, що за змістом статті 7 КУзПБ у разі, якщо боржник не є стороною в майновому спорі або відсутні позовні вимоги до боржника та щодо його майна, то такий спір розглядається в окремому позовному провадженні, а не в межах справи про банкрутство боржника.
Разом з тим відбулись зміни в законодавсті і відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» від 28 квітня 2021 року № 1423-IX частину 5 статті 93 ЗК України викладено у такій редакції: «5. Право користування (оренда, емфітевзис) земельною ділянкою сільськогосподарського призначення може відчужуватися, передавати у заставу її користувачем без погодження із власником такої земельної ділянки, крім випадків, визначених законом. Відчуження, застава права користування земельною ділянкою здійснюється за письмовим договором між її користувачем та особою, на користь якої здійснюються відчуження або на користь якої передається у заставу право користування. Такий договір є підставою для державної реєстрації переходу права користування у порядку, передбаченому законодавством».
Крім того, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення правового регулювання вчинення нотаріальних та реєстраційних дій при набутті прав на земельні ділянки» від 02 травня 2023 року № 3065-IX частину п`яту статті 93 ЗК України викладено у такій редакції: «5. Право оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення може відчужуватися, передаватися у заставу (іпотеку) її користувачем без погодження з власником такої земельної ділянки, крім земельних ділянок державної, комунальної власності у випадках, визначених законом. Відчуження, передання у заставу (іпотеку) права оренди земельної ділянки здійснюється за письмовим договором між її користувачем та особою, на користь якої здійснюється відчуження або на користь якої передається у заставу (іпотеку) право оренди землі. Такий договір є підставою для державної реєстрації переходу права оренди землі у порядку, передбаченому законодавством».
Наведеними змінами, внесеними Законами України від 28 квітня 2021 року № 1423-IX, від 02 травня 2023 року № 3065-IX до частини п`ятої статті 93 ЗК України, були розширені повноваження орендаря щодо розпорядження правом оренди земельної ділянки, зокрема, орендар набув право відчужувати, передавати в заставу право оренди земельною ділянкою сільськогосподарського призначення без погодження із власником такої земельної ділянки, крім земельних ділянок державної, комунальної власності у випадках, визначених законом.
Тобто, законодавець зняв обмеження оборотоздатності майнових прав (оренди) для користувача земельної ділянки, надавши йому право відчужувати їх без погодження з власником.
Оскільки права й обов`язки в орендних правовідносинах зберігаються і після набрання чинності новим нормативно-правовим актом, тобто є триваючими, тому до правовідносин щодо відчуження права оренди земельної ділянки застосовуються положення нових актів цивільного законодавства.
Така правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду Верховного Суду від 11 липня 2024 року у справі № 904/9875/21. 
Відповідно до статті 131 КУзПБ майно боржника, що підлягає реалізації у процедурі погашення боргів боржника, складає ліквідаційну масу. 
Ліквідаційна маса – це сукупність майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на правах власності або повного господарського віддання на дату відкриття ліквідаційної процедури та виявлені в ході ліквідаційної процедури.
До складу ліквідаційної маси включається все майно боржника, що перебуває у його власності, а також те, що буде отримано боржником у власність після визнання його банкрутом і до завершення процедури.
Відповідно до частини першої статті 62 КУзПБ усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або господарського відання, включаються до складу ліквідаційної маси.
З огляду на положення частини п`ятої статті 93 ЗК України, із змінами, внесеними Законами України від 28 квітня 2021 року № 1423-IX, від 02 травня 2023 року № 3065-IX, а саме надання законодавцем права користувачу земельної ділянки відчужувати право оренди без погодження з власником земельної ділянки до ліквідаційної маси боржника можуть бути включені і майнові права, що належать боржнику та які міг відчужити сам боржник, оскільки кошти, виручені від їх продажу, можуть спрямовуватися на задоволення вимог кредиторів, які пред`явлені до боржника. 
Апеляційним судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що договір оренди земельної ділянки 7421480400:05:000:0260 із спадкодавцем ОСОБА_1 – ОСОБА_3 було укладено орендарем АПК «Старосільський» 16.12.2013, а договір оренди земельної ділянки № 7421480400:05:000:0326 із спадкодавцем позивача ОСОБА_2 – ОСОБА_4 було укладено АПК «Старосільський» 15.11.2011. 
25.04.2024 Господарським судом Запорізької області було відкрито провадження у справі № 908/1114/24 про банкрутство АПК «Старосільський» та введено процедуру розпорядження майном боржника та призначено арбітражного керуючого.
01.07.2024 між АПК «Старосільський» та ТОВ «АГРОПОЛІГОН» був укладений договір суборенди, у тому числі зазначених вище земельних ділянок до 20.12.2028.
За матеріалами справи, 12.06.2025 між АПК «Старосільський» та ТОВ «СЕЛІТ МАШ» був укладений договір про продаж права оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення, зокрема і щодо земельних ділянок, які належать позивачам згідно доданого до договору переліку земельних ділянок, права оренди по яких відчужуються (а.с. 63-66, 67-94).
Також, 12.06.2025 був складений акт приймання-передачі права оренди на земельні ділянки сільськогосподарського призначення (а.с. 95).
Зазначений договір був укладений за результатами проведення аукціону № BRЕ001-UА-20250430-59105 з продажу права оренди 213 земельних ділянок на підставі Акту про придбання майна від 03.06.2025.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 87 КУзПБ придбане на аукціоні майно, майнове право передається, право вимоги відступається покупцю після повної сплати запропонованої ним ціни. Про передачу майна складається акт про придбання майна на аукціоні. Протокол про результати аукціону та акт про придбання майна на аукціоні є підставою для видачі нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та державної реєстрації права власності або іншого майнового права на нерухоме майно в порядку, передбаченому законодавством.
Апеляційний суд враховує, що договір про продаж права оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення від 12.06.2025 та результати аукціону з продажу земельних ділянок є чинними та у встановленому законодавством порядку не оскаржувались.
Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право оренди ТОВ «СЕЛІТ МАШ» на земельні ділянки, які належать позивачам, зареєстровано у реєстрі на підставі договору про продаж права оренди земельних ділянок (а.с. 11, 32).
Тому апеляційний суд приходить до висновку, що після продажу права оренди на спірні земельні ділянки на підставі договору, укладеного між АПК «Старосільський» та ТОВ «СЕЛІТ МАШ», ці земельні ділянки вибули з ліквідаційної маси боржника АПК «Старосільський», тому будь-які речові та майнові права на спірні земельні ділянки у АПК «Старосільський» вже відсутні. Зазначений договір був укладений в межах процедури банкрутства АПК «Старосільський», за умовами якого була визначена ціна продажу права оренди земельних ділянок, вказаних у Додатку № 1, у розмірі 2575000,00 грн (п. 3.1. Договору), тому ця оплата і входить до ліквідаційної маси боржника АПК «Старосільський».
Враховуючи викладене, заявлені у цій справі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 вимоги про розірвання договорів оренди землі та припинення права оренди земельних ділянок у разі їх задоволення не вплине та не змінить розмір ліквідаційної маси боржника АПК «Старосільський», оскільки майнові права АПК «Старосільський» на спірні земельні ділянки відчужені та отримано оплату за договором продажу права оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення від 12.06.2025.
Таким чином, доводи апеляційної скаги знайшли своє підтвердження та є обгрунтованими, з якими погоджується і апеляційний суд.
Отже, заявлені ОСОБА_1 , ОСОБА_2 позовні вимоги до ТОВ «АГРОПОЛІГОН», ТОВ «СЕЛІТ МАШ» про дострокове розірвання договорів оренди землі та припинення речового права оренди підлягають розгляду в порядку, визначеному ЦПК України.
З огляду на викладене, висновок суду про необхідність розгляду даної справи в порядку господарського судочинства не є обгрунтованим, таким чином колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції - скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст. 367, 368, 374, 379 ч. 1 п. 4, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, 
У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити.
Ухвалу Городнянського районного суду Чернігівської області від 21 листопада 2025 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 28.01.2026.

Головуючий Судді: