Справа № 202/13594/24
Провадження № 2/202/321/2026

РІШЕННЯ
Іменем України

26 січня 2026 року Індустріальний районний суд м. Дніпра у складі:
головуючого - судді Мачуського О.М.,
за участю секретаря судового засідання – Карасьової Г.І.,
позивача – ОСОБА_1 ,
представника позивача – адвоката Когана Р.В.,
представника відповідача – адвоката Лагоди О.А.,
розглянувши у судовому засіданні в залі суду м. Дніпро в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя,-
ВСТАНОВИВ:
15 листопада 2024 року представник ОСОБА_1 – адвокат Коган Роман Віталійович звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.
В обґрунтування позову зазначено, що під час зареєстрованого з 22.01.2011 по 16.09.2024 роки шлюбу, сторони придбали у власність квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Вказана квартира, як спільна сумісна власність подружжя, підлягає поділу в рівних частках по кожному з подружжя. 
Крім того, для придбання квартири 26.12.2020 року позивач уклав Договори позики, за якими отримав 15000 доларів США та 450 000 грн. На підтвердження отримання коштів за Договорами Позивачем були написані відповідні розписки. Вказаний борг є також спільним, оскільки кошти витрачені на квартиру, яка підлягає поділу, як спільне сумісне майно. 
З урахуванням наведеного, позивач просив визнати квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , як на частку в спільному майні подружжя. Визнати боргове зобов`язання за Договором позики від 26.12.2020 року та Розписки від 26.12.2020 року на суму 426 000 гривень спільним майновим зобов`язанням подружжя. Визнати боргове зобов`язання за Договором позики від 26.12.2020 року та Розписки від 26.12.2020 року на суму 450 000 гривень спільним майновим зобов`язанням подружжя. Стягнути з ОСОБА_2 судові витрати. 
Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 листопада 2024 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі № 202/13594/24 за правилами загального позовного провадження.
27 січня 2025 року до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_2  до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.
Зустрічний позов мотивований тим, що окрім спільно придбаної квартири, сторони під час шлюбу придбали також автомобіль Skoda Octavia A5 2010 року випуску. Автомобіль зареєстрований за ОСОБА_1 та перебуває в його користуванні. При поділі вказаного майна ОСОБА_2 вважає, що авто повинно залишитись у ОСОБА_1 , а їй необхідно сплатити компенсацію, яка з урахуванням вартості авто складає 156 375 грн..
Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Мачуського О.М. від 05 березня 2025 року прийнято зустрічну позовну заяву, об`єднано вимоги за зустрічним позовом в одне провадження з первісним позовом. Визначено проводити розгляд об`єднаної справи за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпра від 05 травня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Представник позивача – адвокат Коган Р.В. в судовому засіданні зазначив, що сторони з 2011 по 2024 рік перебували у зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу подружжя придбало квартиру, яка підлягає поділу. Крім того, для придбання квартири подружжя позичило у борг грошові кошти у сумі 15 000 доларів США та 450 000 грн.. 
Представник відповідача – адвокат Лагода О.А. в судовому засіданні зазначила, що відповідач не проти поділу спільної квартири. Разом з тим, відповідач не погоджувала отримання якихось грошей у позику та має сумнів щодо існування такої позики взагалі. Крім того, відповідач вважає, що придбаний під час шлюбу спільний авто повинен залишитись у чоловіка, а їй виплатити відповідну компенсацію.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 пояснив, що у кінці 2020 року позичив подружжю ОСОБА_4 15 000 доларів США на придбання квартири. Була складена відповідна розписка та договір. На теперішній час з позики повернуто 2500 доларів США.
Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, суд доходить наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 22 січня 2011 року по 21 жовтня 2024 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб Серії НОМЕР_1 , виданим 22.01.2011 року Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області та Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21.10.2024 року.
Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
У частині першій статті 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Згідно з статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.
Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина перша, друга статті 71 СК України).
Судовий спір стосується обсягу майна (обов`язків) набутих подружжям за час шлюбу та порядку їх поділу. 
Судом встановлено, що відповідно до договору Купівлі-продажу квартири від 29.12.2012 р., посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Солошенко Ю.В., ОСОБА_2 придбала квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .
Крім того, згідно з Витягом з Єдиного державного реєстру МВС стосовно зареєстрованих транспортних засобів за ОСОБА_1 з 29.11.2017 року зареєстровано автомобіль марки Skoda Octavia A5, 2010 року випуску, об`ємом 1798 см3..
Отже, судом встановлено, що вищевказане майно набуте подружжям за час шлюбу та належить сторонам на праві спільної сумісної власності.
Сторони в судовому засіданні щодо визнання вказаного майна спільною сумісною власністю та поділу не заперечували.
Згідно з частинами першою, третьою статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст.ст. 369, 372 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Майно, що є у спільній сумісній власності може бути поділено між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.
Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної її вартості на час розгляду справи.
Суд враховує, що сторони фактично дійшли згоди щодо поділу квартири в рівних частках. Також, сторони визначились, що автомобіль повинен бути залишений у власності саме позивача.
При визначенні вартості спільного автомобіля, суд встановив наступне.
Відповідно до наданих представником відповідача ОСОБА_2 – адвокатом Лагодой О.А. роздруківок оголошень з сайту Auto RIA автомобіль Skoda Octavia A5, 2010 року випуску, об`ємом 1798 см3 продається за вартість від 295 288 грн. до 413 462 грн..
Згідно Висновку експерта № 29/03/25, поданого позивачем, вартість автомобілю Skoda Octavia A5, 2010 року випуску, що належить ОСОБА_1 з урахуванням дефектів експлуатації, догляду, зберігання та механічних пошкоджень складає 234 370 грн. 38 коп.
Суд приймає висновок експерта, як доказ вартості спільного авто подружжя, оскільки експерт, який має відповідну кваліфікацію, безпосередньо оглянув спірний автомобіль, визначивши особливості його експлуатації, технічного стану. 
Таким чином, суд вважає за доцільно поділити спільне майно подружжя та визнати за ОСОБА_1 право власності на частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 та автомобіль Skoda Octavia A5, 2010 року випуску, а за ОСОБА_2 право власності на частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 .
З урахуванням того, що позивачу виділяється у власність автомобіль в цілому, належним та ефективним способом захисту майнових прав ОСОБА_2 при поділі спільного майна подружжя є стягнення на її користь з позивача грошової компенсації вартості частини спільного транспортного засобу у розмірі: 234 370 грн. 38 коп. (вартість авто)/ 2 = 117185,19 грн.
Вказаний порядок та спосіб поділу спільного майна подружжя цілком відповідає нормам діючого законодавства України, висновкам Верховного Суду щодо застосування відповідних норм права до спірних правовідносин, є розумним та справедливим.

Щодо позовних вимог про визнання спільним майновим зобов`язанням подружжя боргових зобов`язань за Договорами позики, суд зазначає наступне.
Відповідно до Договору позики від 26.12.2020 року ОСОБА_1 позичив у ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 15 000 доларів США для придбання квартири в строк до 25.12.2024 року. На підтвердження отримання коштів за Договором Позивачем буда складена Розписка.
Відповідно до Договору позики від 26.12.2020 року ОСОБА_1 позичив у ОСОБА_5 грошові кошти у розмірі 450 000 грн. для придбання квартири в строк до 25.11.2023 року. На підтвердження отримання коштів за Договором Позивачем буда складена Розписка.
Виходячи зі змісту статей 60, 65 СК України, при поділі майна подружжя враховуються також борги подружжя за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.
Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя, а тому якщо боргові зобов`язання підтверджуються наявними у справі доказами, такі боргові зобов`язання повинні ураховуватися при поділі майна подружжя.
Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 638/18231/15-ц (провадження № 14-712цс19).
У Постанові ВС від 14.06.2022 у справі № 2011/13610/12, зазначено, «оскільки використано кредит в інтересах сім`ї, дружина позичальника несе солідарну відповідальність за неповернення боргу відповідно до частини четвертої статті 65 СК України».
Відповідно до тексту договорів позики, пояснень свідка ОСОБА_3 , грошові кошти Позивач брав у борг для придбання квартири за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідачем не спростовано, що кошти за укладеними під час шлюбу договорами позики сторони витратили в інтересах сім`ї, а саме на придбання квартири. Також не надано доказів щодо альтернативних джерел придбання спірної квартири. Отже, сторони несуть солідарну відповідальність по борговим зобов`язанням.
Відповідно до статті 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. Таким чином, переведення частини боргу з одного з подружжя на іншого не може відбуватися автоматично і без згоди кредитора на підставі тільки договору чи рішення суду про поділ майна подружжя. Тобто аналізуючи договір позики, кредитор оцінює всі ризики боржника. Якщо боржник перебуває у шлюбі, і в договорі позики чітко не визначено, що кошти будуть використані для особистих потреб, кредитор розуміє, що зобов`язання за укладеним кредитним договором чоловіка і дружини будуть солідарними. Отже, якщо один з подружжя не підписує фактично договір позики, він все одно стає учасником правових відносин і після розлучення не звільняється від обов`язків їх виконання.
Так, відповідно до статті 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Якщо один із солідарних боржників не сплатив частку, належну солідарному боржникові, який у повному обсязі виконав солідарний обов`язок, несплачене припадає на кожного з решти солідарних боржників у рівній частці.
Зазначена компенсація може бути стягнута лише у разі погашення за особисті кошти кредитної заборгованості, що узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, викладеним у постанові від 07 вересня 2016 року у справі N 6-801цс16 та постанові Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі N 712/6574/16-ц (провадження N 61-17824св18).
Вимоги позивача щодо визнання боргу спільним не підлягають задоволенню як такі, що не відповідають належному способу захисту порушеного права та не відповідають змісту правовідносин сторін, не є коректно заявленими ( грошові зобов`язання не є власністю).
При цьому такі висновки суду не позбавляють позивача в разі повного погашення кредитної заборгованості за вказаним кредитним договором, звернутися до відповідачки про стягнення з неї в порядку регресної вимоги половини усіх сплачених коштів за вказаними кредитними зобов`язаннями.
З огляду на вказане позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя підлягають частковому задоволенню, а зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя підлягають задоволенню в повному обсязі. 
Керуючись ст.ст. 4, 10-13, 19, 43, 76-81, 81, 89, 95-96, 141, 258-259, 263-265, 280, 282, 284, 287-289 Цивільно-процесуального кодексу України, суд,-
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя – задовольнити частково.
Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя– задовольнити.
Поділити спільне майно подружжя наступним чином:
- визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 право власності на частку квартири що розташована за адресою: АДРЕСА_2 ; автомобіль Skoda Octavia A5, 2010 року випуску, об`ємом 1798 см3, д.н.з НОМЕР_3 , номер VIN: НОМЕР_4 .
- визнати за ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 право власності на частку квартири що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .
Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 117 185,19 грн. грошової компенсації вартості частини автомобіля марки Skoda Octavia A5, 2010 року випуску, об`ємом 1798 см3, д.н.з НОМЕР_3 , номер VIN: НОМЕР_4 . 
У задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.М. Мачуський