ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2026 р.	Справа № 520/937/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Семененко М.О.,
Суддів: Подобайло З.Г. , Чалого І.С. ,
за участю секретаря судового засідання Кіт Т.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 18.12.2025, головуючий суддя І інстанції: Спірідонов М.О., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022 по справі № 520/937/21
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області   
про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду із заявою, в якій просив суд:
- змінити спосіб і порядок виконання рішення, яке виніс Харківський окружний адміністративний суд від 12.03.2021 у справі №520/937/21 із зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок та виплату пенсії з урахуванням проведених виплат, з 01.04.2019 згідно довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 14.12.2020 № ФХ-86432/ВСЗ, на стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 виплати по пенсійній заборгованості з 01.04.2019 по день проведення перерахунку, в сумі 155444,24 грн.
В обґрунтування вказаної заяви зазначив, що згідно з випискою боргу відповідача, на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.03.2021 у справі №520/937/21 відповідачем було лише розраховано суму доплати за період з 01.04.2019 по 31.07.2021, яка складає 155444,24 грн, проте вона не була виплачена. З огляду на положення ч. 3 ст. 378 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), якими встановлено, що невиконання суб`єктом владних повноважень судового рішення, яке набрало законної сили, щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат протягом двох місяців з дня набрання законної сили судовим рішенням є самостійною підставою для зміни способу і порядку виконання такого судового рішення шляхом стягнення з такого суб`єкта владних повноважень відповідних виплат, вважав, що заява про зміну способу та порядку виконання судового рішення підлягає задоволенню. 
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 18.12.2025 заяву про зміну способу та порядку виконання рішення суду від 12.03.2021 по справі № 520/937/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії залишено без задоволення.
Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 18.12.2025 та прийняти нову постанову, якою заяву про зміну способу та порядку виконання судового рішення у справі № 520/937/21 задовольнити, змінити спосіб і порядок виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.03.2021 у справі № 520/937/21 із зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок та виплату пенсії з урахуванням проведених виплат, з 01.04.2019 згідно довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 14.12.2020 № ФХ-86432/ВСЗ, на стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 виплати по пенсійній заборгованості з 01.04.2019 по день проведення перерахунку, в сумі 155444,24 грн. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що на виконання рішення суду відповідачем здійснено перерахунок пенсії позивача, проте нарахована сума доплати до теперішнього часу не виплачена. Отже, суб`єктом владних повноважень не виконано судове рішення, яке набрало законної сили, щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат більше ніж протягом двох місяців з дня набрання таким законної сили, що, відповідно до ч. 3 ст. 378 КАС України, є самостійною підставою для зміни способу і порядку виконання такого судового рішення шляхом стягнення з такого суб`єкта владних повноважень відповідних виплат. При цьому, відсутність виконавчого провадження з примусового виконання судового рішення у цій справі не є перешкодою для зміни способу і порядку його виконання, оскільки приписами ст. 378 КАС України обов`язкову наявність відкритого виконавчого провадження не визначено в якості передумови для розгляду питання про зміну способу і порядку виконання рішення суду, тоді як правом на звернення до суду з відповідною заявою наділений лише не лише державний виконавець, а й стягувач. 
Вважає, що судом першої інстанції не враховано зміни у процесуальному законодавстві, які мають застосовуватися відповідно до ч. 3 ст. 3 КАС України, а саме що з 19.12.2024 законодавцем шляхом внесення змін до КАС України Законом № 4094-ІХ унормовано питання невиконання суб`єктом владних повноважень судових рішень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання, зокрема, пенсійних виплат, протягом двох місяців з дня набрання законної сили судовим рішенням, й наслідком такого невиконання є зміна способу і порядку виконання такого судового рішення шляхом стягнення з такого суб`єкта владних повноважень відповідних виплат.
Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
В судове засідання сторони не прибули, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином.
Позивачем подано заяву про розгляд справи без його участі та участі його представника. 
Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, справа розглядається за відсутності сторін. 
Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, колегія суддів, враховуючи неявку у судове засідання всіх учасників справи, вважає за можливе фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судовим розглядом встановлено, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12.03.2021 по справі № 520/937/21 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо проведення перерахунку та виплати ОСОБА_1 пенсії з 01.04.2019 відповідно довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 № ФХ-86432/ВСЗ від 14.12.2020. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з урахуванням проведених виплат, з 01.04.2019 згідно довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 14.12.2020 № ФХ-86432/ВСЗ.
В іншій частині вимог позов залишено без задоволення.
Зазначене рішення Харківського окружного адміністративного суду набрало законної сили 07.06.2021.
У липні 2021 на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.03.2021 по справі № 520/937/21 Головним управлінням з 01.04.2019 здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1 з урахуванням додаткових видів грошового забезпечення та нараховано різницю в пенсії за період з 01.04.2019 по 31.07.2021 у розмірі 155444,24 грн, яку внесено до Реєстру судових рішень, що підтверджується розрахунком за пенсійною справою № ФХ 86432.
Згідно листа ГУ ПФУ в Харківській області № 2000-0203-8/169611 від 31.10.2025 сума доплати різниці в пенсії, яку нараховано на виконання зазначеного рішення суду, виплачуватиметься в межах затверджених бюджетних призначень для здійснення відповідних виплат. 
Вважаючи, що наявні правові підстави для зміни способу та порядку виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.03.2021 по справі № 520/937/21, позивач подав до суду відповідну заяву.
Приймаючи оскаржувану ухвалу про відмову в задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що заявником, в обґрунтування вимог заяви про зміну способу виконання рішення по даній справі, жодних обставин, які б ускладнювали виконання рішення, не наведено, а суд, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст.72-77, 90, 211 КАС України не вбачає існування у спірних правовідносинах перелічених у нормі процесуального закону підстав.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Згідно з ч. 4 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.
Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Згідно з вимогами ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених ст. 29-1 Конституції України, а також ст.ст. 14 та 370 КАС України.
Колегія суддів зазначає, що в адміністративному судочинстві обов`язковість виконання судового рішення має особливо важливе значення, оскільки, виходячи із завдань адміністративного судочинства щодо ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, судовий захист може вважатися ефективним лише за умови своєчасного та належного виконання судового рішення, зазвичай, боржником в якому є держава в особі її компетентних органів, а тому адміністративні суди, які, здійснюючи судовий контроль та застосовуючи інші пов`язані процесуальні засоби, повинні максимально сприяти реалізації конституційної засади обов`язковості судового рішення.
Вищенаведені висновки узгоджуються із позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 01.02.2022 у справі № 420/177/20 та ухвалах від 26.01.2021 у справі № 611/26/17, від 07.02.2022 у справі № 200/3958/19-а, від 24.07.2023 у справі № 420/6671/18 та від 01.05.2023 у справі № 520/926/21.
Частиною 2 ст. 6 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі – Закон України № 1404-VIII) встановлено, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.
Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України № 1404-VIII за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.
Порядок виконання рішень судів про стягнення коштів з державних органів регулюється Законом України від 05.06.2012 № 4901-VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» (далі – Закон України № 4901- VI) та порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України № 4901-VI виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.
Колегія суддів зазначає, що під зміною способу і порядку виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення у разі неможливості його виконання у встановленими раніше порядку і способом. Змінюючи спосіб і порядок виконання судового рішення, суд не може змінювати останнє по суті.
Поняття спосіб і порядок виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке реалізується у виконавчому провадженні. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем. Під зміною способу виконання рішення суду необхідно розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення у разі неможливості його виконання у раніше встановлений спосіб.
Порядок та підстави для зміни способу, порядку та встановлення строку виконання судового рішення визначені статтею 378 КАС України.
Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 378 КАС України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.
Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Невиконання суб`єктом владних повноважень судового рішення, яке набрало законної сили, щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг протягом двох місяців з дня набрання законної сили судовим рішенням є самостійною підставою для зміни способу і порядку виконання такого судового рішення шляхом стягнення з такого суб`єкта владних повноважень відповідних виплат (ч. 3 ст. 378 КАС України у редакції Закону № 4094-IX, що діє з 19.12.2024).
Отже, з 19.12.2024 статтю 378 КАС України доповнено самостійною підставою для зміни способу і порядку виконання судового рішення, а саме: невиконання суб`єктом владних повноважень судового рішення, яке набрало законної сили, щодо, серед іншого, обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, протягом двох місяців з дня набрання таким рішенням законної сили; при чому зміна способу і порядку виконання такого судового рішення відбувається шляхом стягнення з такого суб`єкта владних повноважень відповідних виплат.
У цій категорії справ зміна способу і порядку виконання рішення можлива шляхом зміни «зобов`язання здійснити перерахунок та провести виплати» за перерахованою пенсією на «стягненн» з такого суб`єкта владних повноважень відповідних виплат.
Судовим розглядом встановлено, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12.03.2021 по справі № 520/937/21 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо проведення перерахунку та виплати ОСОБА_1 пенсії з 01.04.2019 відповідно довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 № ФХ-86432/ВСЗ від 14.12.2020. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з урахуванням проведених виплат, з 01.04.2019 згідно довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 14.12.2020 № ФХ-86432/ВСЗ.
В іншій частині вимог позов залишено без задоволення.
Зазначене рішення Харківського окружного адміністративного суду набрало законної сили 07.06.2021.
У липні 2021 на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.03.2021 по справі № 520/937/21 головним управлінням з 01.04.2019 здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1 з урахуванням додаткових видів грошового забезпечення та нараховано різницю в пенсії за період з 01.04.2019 по 31.07.2021 у розмірі 155444,24 грн, яку внесено до Реєстру судових рішень, що підтверджується розрахунком за пенсійною справою № ФХ 86432.
Згідно листа ГУ ПФУ в Харківській області № 2000-0203-8/169611 від 31.10.2025 сума доплати різниці в пенсії, яку нараховано на виконання зазначеного рішення суду, виплачуватиметься в межах затверджених бюджетних призначень для здійснення відповідних виплат. 
Отже, рішення суду у справі № 520/937/21 ГУ ПФУ в Харківській області області виконано лише в частині здійснення перерахунку пенсії ОСОБА_1 з урахуванням проведених виплат, з 01.04.2019 згідно довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 14.12.2020 № ФХ-86432/ВСЗ. Рішення суду в частині виплати на користь заявника перерахованої пенсії до теперішнього часу залишається невиконаним. 
Тобто, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.03.2021 по справі № 520/937/21, що набрало законної сили 07.06.2021, не виконується у повному обсязі вже більше ніж чотири роки.
Тож, враховуючи вимоги ч. 3 статті 378 КАС України у чинній редакції, колегією суддів встановлено, що наявні підстави для зміни способу і порядку виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.03.2021 по справі № 520/937/21 шляхом стягнення з ГУ ПФУ в Харківській області недоотриманої заборгованості по пенсії у розмірі 155444,24 грн.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що наведені вище приписи чинного законодавства свідчать, що судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 28.10.2025 у справі № 380/7706/22.
Особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.
Отже, судове рішення, ухвалене на користь позивача, має бути виконане.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про зміну способу та порядку виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.03.2021 по справі № 520/937/21.
Реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних і чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян.
У зв`язку з цим, Європейський суд з прав людини не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.
У рішеннях ЄСПЛ у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» (заява № 70297/01) та у справі «Бакалов проти України» (заява № 14201/02) також зазначено, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання (пункти 48 та 40 цих рішень відповідно).
Отже, колегія суддів дійшла висновку, що обмежене фінансування жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на виплату пенсії.
З огляду на наведене правове регулювання та встановлені обставини, колегія суддів доходить висновку, що заява позивача про зміну способу та порядку виконання рішення обґрунтована та підлягає задоволенню.
Ухвалюючи це судове рішення, колегія суддів керується положеннями статті 322 КАС України, статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини, а саме рішенням «Серявін та інші проти України», та пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень.
Відповідно до пункту 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04) згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315, п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення, у разі неправильного застосування норм матеріального права.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги спростовують позицію суду, викладену в оскаржуваній ухвалі, підтверджують допущення судом першої інстанції порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення заяви, а тому ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення заяви ОСОБА_1 про зміну способу та порядку виконання судового рішення.
Керуючись ст.ст. 245, 246, 250, 315, 317, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 18.12.2025 по справі № 520/937/21 скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким заяву ОСОБА_1 про зміну способу та порядку виконання судового рішення - задовольнити.
Змінити спосіб та порядок виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.03.2021 по справі № 520/23042/24.
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (код ЄДРПОУ 14099344) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) нараховану суму доплати пенсії за період з 01.04.2019 по 31.07.2021 в розмірі 155444,24 грн (сто п`ятдесят п`ять тисяч чотириста сорок чотири гривні 24 коп.).
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя 		М.О. Семененко	
Судді	   	З.Г. Подобайло   І.С. Чалий   	
Повний текст постанови складено 09.02.2026 року