ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"25" листопада 2025 р.                               Справа№ 910/9262/23
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Барсук  М.А.
суддів:            Пономаренка  Є.Ю. 
          Руденко  М.А. 
 
при секретарі:          Овчинніковій Я.Д.

за участю представників сторін:
від позивача: Самойленко М.С.;
від відповідача: Дудар В.В.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Бойко Катерини Валеріївни
на ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.10.2025 (повний текст складено 13.10.2025) про відмову у задоволенні заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами
у справі №910/9262/23 (суддя Чебикіна С.О.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Сервіс"
до Фізичної особи-підприємця Бойко Катерини Валеріївни
про стягнення 388 131,41 грн, -

В  С  Т  А  Н  О  В  И  В:

Короткий зміст позовних вимог 

Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Сервіс" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Бойко Катерини Валеріївни про стягнення 199 646,52 грн. основного боргу, 118 267,95 грн інфляційних втрат, 13 878,34 грн 3% річних та 56 338,61 грн пені за договором оренди № 10069-ДС від 11.02.2019 року на підставі статей 625, 759 Цивільного кодексу України та статей 202, 224, 225 Господарського кодексу України. 
Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.08.2023 року у справі №910/9262/23 позов задоволено повністю, стягнуто з Фізичної особи-підприємця Бойко Катерини Валеріївни на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Сервіс" 199 646,52 грн. основного боргу, 118 267,95 грн. інфляційних втрат, 13 878,34 грн. 3% річних, 56 338,61 грн. пені та 5 821,97 коп. судового збору.
19.09.2023 року на виконання вказаного рішення суду видано відповідний наказ.
06.08.2025 року Фізичною особою-підприємцем Бойко Катериною Валеріївною до суду подано заяву про перегляд рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами у справі № 910/9262/23.
В обґрунтування заяви заявник посилається на те, що судом під час розгляду справи не було враховано порушення позивачем приписів п.п. 2.1.9. та 4.1.2. договору, а саме відсутності доказів передачі відповідачу рахунків на оплату орендної плати та актів приймання-передачі наданих послуг з додатком - розрахунком витрат на утримання об`єкту та оплату житлово-комунальних послуг. 
Також заявник посилається на фальсифікацію позивачем доказів, що підтверджується висновком експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України за № СЕ-19/111-24/62068-ПЧ від 28.11.2024.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Ухвалою суду Господарського суду міста Києва від 06.10.2025 у справі №910/9262/23 в задоволенні заяви Фізичної особи-підприємця Бойко Катерини Валеріївни про скасування рішення Господарського суду міста Києва від 28.08.2023 за результатами його перегляду у зв`язку з нововиявленими обставинами відмовлено.
В обґрунтування оскаржуваної ухвали суд першої інстанції вказав, що заява Фізичної особи-підприємця Бойко Катерини Валеріївни про перегляд рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами не містить нововиявлених обставин, про які відповідач не знав чи міг не знати та обґрунтованих доводів про неможливість отримання доказів на їх підтвердження під час розгляду справи у суді першої інстанції.
Також суд першої інстанції вказав, що висновок експерта № СЕ-19/111-24/62068-ПЧ від 28.11.2024 почеркознавчої експертизи є доказом, який мав бути оцінений судом разом з іншими доказами під час розгляду даної справи, та міг бути поданий відповідачем в суд першої інстанції для підтвердження власної позиції, чого за час розгляду даної справи зроблено не було.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, Фізична особа-підприємець Бойко Катерина Валеріївна звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.10.2025 у справі №910/9262/23 та направити справу для розгляду заяви по суті до суду першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що:
- позивачем надано у справу недостовірні та сфальсифіковані докази (документи від імені орендаря Бойко К.В.), які заявник не підписувала, чим введено в оману Господарський суд міста Києва щодо належності та достовірності доказів позову;
- висновок експерта, складений у межах досудового розслідування, містить відомості про істотні для справи №910/9262/23 обставини, адже підтверджує існування факту підроблення підпису відповідача;
- висновок експерта є новим доказом, покликаним підтвердити наявність нововиявлених обставин, що мають істотне значення для вирішення справи;
- за подібних обставин, коли було підроблено підпис особи на документах, Верховний Суд в постанові від 13.08.2021 у справі № 917/1196/19 визнав належним чином доведений факт нововиявлених обставин наявністю відкритого кримінального провадження та пояснень особи, яка оспорювала підпис;
- заяву за нововиявленими обставинами відповідачем подано на підставі п.1 ч.2 ст.320 ГПК України, але спростовуючи її, суд першої інстанції посилався на п.2 ч.2 ст.320 ГПК України;
- через ненадходження на адресу поштової кореспонденції відповідач не володіла інформацією про заявлений позивачем позов, що позбавило її можливості прийняти участь у судовому процесі та захистити свої права шляхом спростування наданих позивачем сфальсифікованих доказів.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №910/9262/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: Барсук М.А. - головуюча суддя; судді - Пономаренко Є.Ю., Руденко М.А.
Ухвалою суду від 25.10.2025 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду на 25.11.2025.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно із частинами першою, другою та четвертою   статті 320 ГПК України   рішення, постанови та ухвали господарського суду, Вищого суду з питань інтелектуальної власності, якими закінчено розгляд справи, а також ухвали у справах про банкрутство (неплатоспроможність), які підлягають оскарженню у випадках, передбачених   Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.
Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є:
1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;
2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного рішення у цій справі;
3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.
Перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами є окремою процесуальною формою судового процесу, яка визначається юридичною природою цих обставин.
До нововиявлених обставин належать матеріально-правові факти, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного вирішення спору.
Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Ці обставини мають бути належним чином засвідчені, тобто підтверджені належними і допустимими доказами. Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже було оцінено господарським судом у процесі розгляду справи.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27.08.2019 у справі № 920/1077/16, від 15.01.2020 у справі № 916/24/17 та від 19.05.2020 у справі № 910/19793/14.
Водночас нововиявлена обставина - це юридичний факт, передбачений нормами права, який тягне виникнення, зміну або припинення правовідносин; юридичний факт, що має істотне значення для правильного вирішення конкретної справи. Якби нововиявлена обставина була відома суду під час ухвалення судового акта, то вона обов`язково вплинула би на остаточні висновки суду; юридичний факт, наявний на момент звернення заявника до суду з позовом і під час розгляду справи судом; юридичний факт, який не міг бути відомим ані особі, яка заявила про це в подальшому, ані суду, що розглядав справу.
Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.
Обставини, які виникли чи змінилися тільки після ухвалення судового рішення і не пов`язані із вимогою у цій справі, а тому не могли бути враховані судом при ухваленні судового рішення, є новими, а не нововиявленими обставинами.
При цьому, колегія суддів враховує, що дослідження обставин і перевірка доказів наявності нововиявлених обставин у розумінні положень процесуального законодавства не може мати наслідком нову правову оцінку обставин, які вже були предметом дослідження судів при вирішенні спору по суті, та кваліфікації таких обставин як нововиявлених.
В обґрунтування заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами заявник посилається на те, що судом першої інстанції під час ухвалення судового рішення не досліджено обставин невиконання позивачем своїх обов`язків, передбачених п.п. 2.1.9. та 4.1.2. договору, а саме відсутності доказів передачі відповідачу рахунків на оплату орендної плати та актів приймання-передачі наданих послуг з додатком - розрахунком витрат на утримання об`єкту, як підставу для оплати орендних платежів відповідно до договору, а також підміну позивачем належних доказів сфальсифікованими документами з підробленими підписами орендаря, якими обґрунтовано позовні вимоги. 
На підтвердження даних доводів заявник посилається на висновок експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України за № СЕ-19/111-24/62068-ПЧ від 28.11.2024.
Колегія суддів відзначає, що чинний   ГПК України містить і перелік підстав, які виключають можливість перегляду судового рішення.
Згідно з положеннями частини четвертої   статті 320 ГПК України   не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами:
1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи;
2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.
Велика Палата Верховного Суду та Верховний Суд у постановах послідовно сформулювали правові висновки, що не є нововиявленими обставинами, зокрема:
- не належать до нововиявлених нові обставини, які виникли або змінилися після ухвалення судом рішення, новий доказ або нове обґрунтування позовних вимог чи заперечень проти позову. Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювали суди під час розгляду справи (пункт 6.38. постанови Великої Палати Верховного Суду у справі №9901/819/18 від 14.04.2021);
- не є нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці доказів, які вже оцінив суд у процесі розгляду справи. Крім того, судове рішення не можна переглядати у зв`язку з нововиявленими обставинами у разі, якщо обставини, передбачені частиною другою   статті 423 Цивільного процесуального кодексу України   (далі -   ЦПК України), відсутні, а також якщо обставини, визначені частиною другою   статті 423 ЦПК України, були або могли бути відомі заявникові на час розгляду справи (пункти 27-28 постанови Великої Палати Верховного Суду у справі № 127/10129/17 від 22.01.2019);
- обставини, які виникли чи змінилися після ухвалення судом рішення, а також обставини, на які посилався учасник судового процесу у своїх поясненнях, касаційній скарзі або які могли бути встановлені в разі виконання судом вимог процесуального закону, не можуть визнаватися нововиявленими. До того ж не вважається нововиявленими обставини зміна правової позиції суду в інших подібних справах. (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.05.2020 у справі № 802/2196/17-а);
- не можуть вважатися нововиявленими ті обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, що виникли чи змінилися після ухвалення судом рішення, а також обставини, на які посилався учасник судового процесу у своїх поясненнях, або які могли бути встановлені в разі виконання судом вимог процесуального закону, теж не можуть визнаватися нововиявленими (постанова Великої Палати Верховного Суду від 09.06.2022 у справі № 9901/230/20).
Колегія суддів виходить з того, що частина четверта   статті 423 ЦПК України   є аналогічною за змістом із частиною четвертою   статті 320 ГПК України, відтак, вищевказані правові висновки щодо того, що не може вважається нововиявленими обставинами, є релевантними до цієї справи.
Колегія суддів вважає за необхідне відзначити, що такі концептуальні підходи щодо процедури поновлення розгляду справи за нововиявленими обставинами на вимогу сторони провадження узгоджуються з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).
Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ процедура поновлення розгляду справи за нововиявленими обставинами на вимогу сторони провадження для виправлення помилок правосуддя як така, не суперечить положенням Конвенції за умови відсутності зловживання (рішення ЄСПЛ від 06.12.2005 у справі "Попов проти Молдови" № 2). 
Однак, при цьому ЄСПЛ наголошує, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, потрібно тлумачити в світлі Преамбули до Конвенції, яка проголошує принцип верховенства права як частину спільної спадщини держав-учасниць. 
Одним з аспектів принципу верховенства права є принцип правової певності, який, окрім іншого, передбачає, що якщо суд ухвалив остаточне рішення по суті спору, таке рішення не може бути піддане перегляду (рішення ЄСПЛ від 28.10.1999 у справі "Брумареску проти Румунії"). Цей принцип встановлює, що жодна сторона не вправі ставити питання про перегляд остаточного судового рішення, яке набрало чинності, лише задля нового судового розгляду й нового рішення по суті. Перегляд судового рішення не повинен бути замаскованою апеляційною процедурою, а саме лише існування двох позицій щодо способу вирішення спору не є підставою для повторного судового розгляду. Відхилення від цього принципу допустимі лише за наявності виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 24.06.2003 у справі "Рябих проти Росії", від 09.06.2011 у справі "Желтяков проти України").
Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні, а також те, що цей доказ є вирішальним (рішення ЄСПЛ від 18.11.2004 у справі "Правєдная проти Росії").
Відтак, колегія суддів, виходить з того, що:
(1) перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами є особливим видом провадження. На відміну від перегляду судового рішення в порядку апеляційного та касаційного оскарження, підставою такого перегляду не є недоліки розгляду справи судом (незаконність та/або необґрунтованість судового рішення, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки учасники судового розгляду не знали про неї та, відповідно, не могли надати суду дані про неї;
(2) метою перегляду справи за нововиявленими обставинами є не ревізія судових рішень або усунення судових помилок, а лише перегляд уже розглянутої справи з урахуванням обставин, про існування яких стало відомо після ухвалення судового рішення;
(3) законодавство не містить визначення поняття "нововиявлені обставини", проте за своєю юридичною суттю нововиявлені обставини - це юридичні факти (фактичні обставини) справи, які мають істотне значення для вирішення справи по суті, існували в період первинного провадження і ухвалення судового акта, але не були і не могли бути відомі ні сторонам, ні третім особам, їхнім представникам, іншим учасникам процесу, ні суду, за умови виконання ними всіх вимог закону для об`єктивного, повного і всебічного розгляду справи та ухвалення законного й обґрунтованого судового рішення;
(4) необхідними ознаками існування нововиявлених обставин є одночасна наявність таких трьох умов: по-перше, їх існування на час розгляду справи, по-друге, те, що ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи, по-третє, істотність даних обставин для розгляду справи (тобто коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте).
Такий висновок ґрунтується, окрім на вище окреслених правових позиціях, також і на правових позиціях, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 03.02.2021 у справі №826/20239/16, від 08.09.2022 у справі №9901/400/20 та у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.08.2018 у справі №19/5009/1481/11.
Стосовно першої частини доводів заявника, а саме того, що судом першої інстанції при ухвалені рішення від 28.08.2023 не було встановлено обставин невиконання позивачем своїх обов`язків, передбачених п.п. 2.1.9. та 4.1.2. договору, а саме відсутності доказів передачі відповідачу рахунків на оплату орендної плати та актів приймання-передачі наданих послуг з додатком - розрахунком витрат на утримання об`єкту, як підставу для оплати орендних платежів відповідно до договору, колегія суддів зазначає, що відповідні доводи відповідача зводяться до переоцінки вже встановлених судом першої інстанції обставин та досліджених доказів, що стосуються предмету спору та суперечить положенням Розділу   IV   Глави   3 ГПК України, що регулює порядок перегляду судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами.
Колегія суддів повторно наголошує, що дослідження обставин і перевірка доказів про наявність нововиявлених обставин у розумінні положень процесуального законодавства не може мати наслідком нової правової оцінки обставин, які вже були предметом дослідження судів при вирішенні спору по суті, та кваліфікації таких обставин як нововиявлених.
Вказане узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 05.09.2024 у справі № 904/2828/22, від 24.07.2025 у справі № 914/1607/22.
Стосовно іншої частини заяви за нововиявленими обставинами, а саме наявності сумнів щодо належності доказів, поданих позивачем - актів здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг) з посиланням на висновок експерта № СЕ-19/111-24/62068-ПЧ, колегія суддів зазначає наступне.
Так, у даному випадку заявник посилається на висновок експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України за № СЕ-19/111-24/62068-ПЧ від 28.11.2024 року, відповідно до якого, судовий експерт, надав наступні відповіді, зокрема:
1. Підпис від імені Бойко Катерини Валеріївни у документах: Договір оренди №10069-ДС від 11.01.2019 року у розділі 14 виконаний Бойко Катериною Валеріївною, а не Бойко Кирилом Олександровичем. 
2. Підписи від імені Бойко Катерини Валеріївни у документах: Додаток №1 та Додаток №2 до Договору оренди №10069-ДС від 11.01.2019 року виконані Бойко Катериною Валеріївною, а не Бойко Кирилом Олександровичем.
3. Підпис від імені Бойко Катерини Валеріївни у документі: Акт від 11.02.2019 приймання-передавання орендованого майна в оренду до Договору оренди №10069-ДС від 11.01.2019 року виконані Бойко Катериною Валеріївною, а не Бойко Кирилом Олександровичем.
4. Підпис від імені Бойко Катерини Валеріївни у документі: Додаткова угода від 10.01.2022 року до Договору оренди №10069-ДС від 11.02.2019 року виконаний не Бойко Катериною Валеріївною, а іншою особою.
5. Підпис від імені Бойко Катерини Валеріївни у документі: Додаткова угода від 31.01.20122 року про внесення змін до Договору оренди №10069-ДС від 11.02.2019 року виконаний не Бойко Катериною Валеріївною, а іншою особою.
6. Підпис від імені Бойко Катерини Валеріївни у документі: Додаток №1 до додаткової угоди від 31.01.20122 року про внесення змін до Договору оренди №10069-ДС від 11.02.2019 року виконаний не Бойко Катериною Валеріївною, а іншою особою.
7. Підпис від імені Бойко Катерини Валеріївни у документі: Акт здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг) №90783274 від 28.02.2019 року виконаний Бойко Катериною Валеріївною, а не Бойко Кирилом Олександровичем. 
Підписи від імені Бойко Катерини Валеріївни у документах: Акт здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг) за № 90849417 від 29.03.2019; №90882217 від 30.04.2019; №90904935 від 31.05.2019; №90921404 від 30.06.2019; №90966779 від 31.07.2019; №90998097 від 31.08.2019; № 91028292 від 30.09.2019; №91054360 від 31.10.2019; №91071551 від 30.11.2019; №91112789 від 31.12.2019; №91142945 від 31.01.2020; №91179767 від 29.02.2020; № 91209466 від 31.03.2020; № 91455466 від 31.03.2021; № 91462489 від 28.02.2021; №91504523 від 31.03.2021; №91522782 від 30.04.2021; №915635510 від 31.05.2021; №91587554 від 30.06.2021; № 91617482 від 31.07.2021; №91650149 від 31.08.2021; №91685000 від 30.09.2021; № 91713002 від 31.10.2021; №91746730 від 30.11.2021; №91779558 від 31.12.2021; № 91810185 від 31.01.2022, виконані не Бойко Катериною Валеріївною, а іншою особою.
Як вбачається з поданої заяви, висновок експерта № СЕ-19/111-24/62068-ПЧ від 28.11.2024 року був складений у ході досудового розслідування за № 12024105100001253 від 05.07.2024 року на підставі постанови про призначення почеркознавчої експертизи від 23.10.2024 року дізнавачем відділу дізнання Шевченківського УП ГУНП у місті Києві старшим лейтенантом поліції Франковою В.
Особи підозрюваної чи обвинуваченої у вказаних документах не зазначено як і не додано вироку суду щодо притягнення до кримінальної відповідальності певної особи щодо підробки документів, про які зазначає відповідач.
Водночас, як вже зазначалось вище, не можуть вважатися нововиявленими ті обставини, що встановлюються на підставі нових доказів або таких, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі. 
Як вірно зазначено судом першої інстанції, висновок експерта № СЕ-19/111-24/62068-ПЧ від 28.11.2024 є доказом, який мав бути оцінений судом разом з іншими доказами під час розгляду даної справи, та міг бути поданий відповідачем в суд першої інстанції для підтвердження власної позиції, чого за час розгляду даної справи зроблено не було.
При цьому, а змістом статті 104 Господарського процесуального кодексу України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу.
Колегія суддів також враховує позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 03.11.2020 у справі №910/8113/16, відповідно до якої суд вправі змінити або скасувати судове рішення за нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини впливають на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.
Результат перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами залежить від того, чи спростовують ці обставини факти, які було покладено в основу судового рішення. Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 18.07.2023 у справі №914/935/20, від 23.06.2023 у справі №918/887/21, від 12.04.2022 у справі №904/3923/20.
У цьому контексті колегія суддів враховує, що суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, у рішенні Господарського суду міста Києва від 28.08.2023, яке заявник просить переглянути за нововиявленими обставинами, зазначив наступне:
«Орендодавець передав, а орендар прийняв в тимчасове оплатне використання орендоване приміщення, що підтверджується відповідним належним чином оформленим двостороннім Актом приймання-передачі нерухомого майна в оренду від 11.02.2019 року, копія якого міститься в матеріалах справи.
Протягом дії Договору позивач надав відповідачу послуг з оренди на суму 1 487 053,43 грн., а відповідач прийняв послуги оренди в обсязі, що вказаний в щомісячних актах, шляхом підписання цих актів.
Відповідач неналежно виконував умови Договору, оплативши послуги оренди лише частково в розмірі 1 287 406,91 грн., внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість за Договором в розмірі 199 646,52 грн., що підтверджується підписаними сторонами актом звірки взаємних розрахунків за період 01.01.2022-31.01.2023 та актом звірки взаємних розрахунків за період 01.01.2019-28.02.2023.»
Таким чином, рішення Господарського суду міста Києва від 28.08.2023 у справі 910/9262/23 було обґрунтовано не лише укладеними актами здачі-приймання виконаних робіт, підпис щодо яких відповідач ставить під сумнів, а і іншими доказами, зокрема умовами укладеного між сторонами договору, підписаними сторонами актом приймання-передачі нерухомого майна в оренду, актами звірки взаємних розрахунків та здійсненими відповідачем оплатами.
Тобто, як вбачається із змісту рішення Господарського суду міста Києва від 28.08.2023 у справі 910/9262/23, суд здійснив оцінку користування відповідачем орендованим майном та встановив обов`язок останнього здійснити оплату орендних платежів не лише на підставі актів здачі-приймання робіт (наданих послуг), стосовно підпису на яких відповідач заперечує з посиланням на висновок експерта № СЕ-19/111-24/62068-ПЧ від 28.11.2024, а і на підставі інших доказів, зокрема умов договору, який встановлював порядок та періодичність оплати, та підписаного акту приймання-передачі майна в оренду, на підставі яких відповідно до ст. 762 ЦК України у відповідача виник обов`язок зі сплати орендних та комунальних платежів.
Також зі змісту рішення Господарського суду міста Києва від 28.08.2023 у справі 910/9262/23 вбачається врахування судом першої інстанції здійснення часткової оплати орендних платежів, що також підтверджувалось підписаними між сторонами актами звірки взаємних розрахунків.
Відповідачем не заперечується факт прийняття майна в оренду та користування ним, а лише не визнається факту підписання актів здачі-приймання робіт (наданих послуг) уповноваженою на те особою. 
Водночас, норми Цивільного кодексу України, які регулюють правовідносини найму (оренди), не встановлюють обов`язку укладати між сторонами акти здачі-приймання наданих послуг, зважаючи на незмінність об`єкту оренди, періодичність оплати та розмір відповідних платежів, визначених виключно умовами договору.
Крім того, відповідачем не доведено, що позивач, подаючи акти здачі-приймання робіт (наданих послуг) до суду першої інстанції, діяв недобросовісно або протиправно, оскільки орендодавець, отримавши від орендаря підписані акти здачі-приймання наданих послуг, не міг знати, що вони містять підпис іншої особи, а не Бойко К.В.
Також колегія суддів повторно наголошує, що рішення Господарського суду міста Києва від 28.08.2023 у справі 910/9262/23 також було обґрунтовано підписаними з боку відповідача без зауважень та заперечень актами звірки взаємних розрахунків, в яких ФОП Бойко К.В. визнавала факт наявності заявленої до стягнення суми заборгованості за періоди, які були предметом спору у даній справі.
Таким чином, відповідна обставина, на яку посилається заявник, а саме наявності сумнівів щодо підписання актів здачі-приймання робіт (наданих послуг) з боку відповідача, не має того істотного характеру (обов`язкової ознаки нововиявленої обставини в розумінні пункту 1 частини 2   статті 320 ГПК України), яка б могла спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби зазначена обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.
При цьому, посилання заявника на наявність кримінального провадження № 12024105100001253 правомірно відхилено судом першої інстанції, оскільки вина особи у скоєнні злочину може бути встановлена лише вироком суду, що набрав законної сили.
Відповідно до ст.62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Обвинувальний вирок, який набрав законної сили, є обов`язковим для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок або постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (частина шоста   статті 75 ГПК України).
За відсутності вироку такі обставини (факти) не є преюдиційними, а тому встановлюються/спростовуються у загальному порядку на підставі наявних у матеріалах справи доказів. Водночас, господарський суд не уповноважений встановлювати обставини (факти), що підлягають встановленню виключно у порядку кримінального судочинства (наявність у діянні складу кримінального правопорушення, винуватість особи у його вчиненні тощо).
Тобто, не можуть бути нововиявленими обставинами факти, які досліджуються в межах кримінального провадження, допоки не буде ухвалено вироку, в якому встановлено вину осіб у вчиненні злочину та відповідні факти неправомірних дій такої особи. 
При цьому, п. 2 ч. 2 ст. 320 ГПК України прямо передбачає, що підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є саме встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного рішення у цій справі.
А тому суд першої інстанції правомірно в оскаржуваній ухвалі здійснив посилання на пункти 2 частини 2 статті 320 Господарського процесуального кодексу України, про що помилково зазначає апелянт у своїй апеляційній скарзі.
Доводи апелянта, що наявність кримінального провадження та факту заперечення підпису є достатнім доказом існування нововиявлених обставин з посиланням на практику Верховного Суду, викладену у постанові від 13.08.2021 у справі № 917/1196/19, колегією суддів відхиляються, оскільки апелянт посилається на загальні висновки щодо визначення поняття нововиявленої обставини та їх ознак. 
Проте, висновки суду першої інстанції, наведені у оскаржуваній ухвалі, не суперечать таким висновкам Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду, адже наявність/відсутність нововиявлених обставин у кожній конкретній справі, зокрема і у справі № 917/1196/19, визначається судом з урахуванням конкретних обставин, встановлених судами у кожній справі.
Так, у справі № 917/1196/19 предметом перегляду за нововиявленими обставинами слугувала ухвала суду про затвердження мирової угоди з підстав того, що підпис т.в.о. директора позивача на мировій угоді підроблено, оскільки позивач волевиявлення щодо укладання мирової угоди не мав, а відповідно т.в.о. директора підприємства не підписував та не скріплював її печаткою.
У постанові від 13.08.2021 у справі № 917/1196/19 Верховний Суд досліджував наявність нововиявлених обставин при вчиненні судом апеляційної інстанції процесуальних дій по прийняттю і затвердженню мирової угоди, вказавши, що суд апеляційної інстанції затвердив мирову угоду без участі в судовому засіданні представників сторін у цій справі, чим порушив приписи частин третьої, п`ятої статті 192 Господарського процесуального кодексу України щодо роз`яснення учасникам справи наслідків укладення мирової угоди та з`ясування того, чи відповідають дії представників сторін мирової угоди інтересам осіб, яких вони представляють.
Колегія суддів відзначає, що затвердження мирової угоди судом змінює наявні правовідносини сторін у певному спорі на інші - шляхом взаємних поступок, результатом чого є закриття провадження у справі згідно приписів ст. 231 ГПК України, а тому факт встановлення і дослідження належного підпису/погодження відповідної заяви однією із сторін спору має істотний характер у таких правовідносинах, так як порушення будь-якої з наведених у ст. 192 ГПК України вимог є безумовною підставою для відмови у затвердженні мирової угоди і, як наслідок, свідчить про відсутність передумов для закриття провадження у справі з цих підстав.
В той же час, у даній справі заявник як на нововиявлену обставину посилається лише на начебто недоведений факт підписання актів здачі-приймання робіт (наданих послуг) з боку ФОП Бойко К.В. з посиланням на висновок експерта, що у даному випадку не має того істотного характеру (обов`язкової ознаки нововиявленої обставини в розумінні пункту 1 частини 2   статті 320 ГПК України), яка б могла спростувати факти та досліджені судом першої інстанції інші докази, покладені в основу судового рішення.
Як вже було зазначено вище, рішення Господарського суду міста Києва від 28.08.2023 у справі 910/9262/23 було обґрунтовано не лише укладеними актами здачі-приймання виконаних робіт, а і іншими доказами, зокрема умовами укладеного між сторонами договору, підписаними сторонами актом приймання-передачі нерухомого майна в оренду, актами звірки взаємних розрахунків та здійсненими відповідачем оплатами. Ці факти заявником не спростовуються.
Тобто, наведені обставини, на які посилається заявник, не змінюють суті правовідносин, які склались між сторонами, та не мають істотного характеру, який би вплинув на висновок суду про задоволення позову.
У контексті доводів апелянта, що висновок експерта про наявність фактів фальсифікації доказів є достатнім для доведення існування нововиявленої обставини в розумінні законодавства, колегія суддів враховує висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 25.09.2024 у справі № 910/4490/22, від 15.05.2024 у справі № 305/402/16-ц, від 19.03.2025 у справі № 906/672/18, від 24.07.2025 у справі № 914/1607/22, в яких Верховний Суд погодився із судами попередніх інстанцій про відсутність нововиявлених обставин при наявності експертного висновку, зокрема здійсненому в межах кримінального провадження.
Колегія суддів зазначає, що конкретно у цій справі, з огляду на обставини встановлені саме на підставі доводів, заперечень та доказів наданих сторонами та оцінених судом першої інстанції, подання заяви відповідачем спрямоване на переоцінку тих доказів, які вже дослідив суд першої інстанції під час розгляду справи № 910/9262/23.
Посилання апелянта на те, що через ненадходження на адресу поштової кореспонденції відповідач не володіла інформацією про заявлений позивачем позов та розглянутий спір, що позбавило її можливості подачі таких доказів раніше колегія суддів відхиляє, оскільки відповідні доводи щодо необізнаності про розгляд справи відповідачем вже були предметом оцінки судом апеляційної та касаційної інстанції у межах даної справи.
Так, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.10.2024 відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ФОП Бойко К. В. на рішення Господарського суду міста Києва від 28.08.2023 у справі №910/9262/23 у зв`язку із пропуском строку на апеляційне оскарження.
Верховний Суд у постанові від 19.12.2024 погодився із висновками апеляційного господарського суду, викладеними в ухвалі від 02.10.2024, вказавши на наявність належних доказів виконання господарським судом першої інстанції обов`язку щодо повідомлення відповідача про розгляд справи у суді першої інстанції.
Більше того, як вже було зазначено вище, вчинення чи невчинення стороною у справі відповідних процесуальних дій, зокрема невчасна подача доказів тощо, не може бути підставою для перегляду рішення саме за нововиявленими обставинами.
Вказане підтверджується правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 06.05.2025 у справі № 752/14296/16-ц.
А тому, надавши належну оцінку доводам заяви про перегляд рішення суду першої інстанції за нововиявленими обставинами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що наведені відповідачем у заяві обставини не є істотними, не впливають на висновок суду про задоволення позову, а фактично ґрунтуються на переоцінці доказів, які вже оцінив господарський суд під час розгляду справи по суті та зводяться до перегляду судового рішення, яке набуло законної сили, без належних правових підстав.
З цих підстав, здійснивши аналіз усіх необхідних обставин для встановлення наявності/відсутності у контексті цієї справи ознак нововиявлених обставин за вказаними доводами відповідача, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що викладені заявником обставини не є нововиявленими, та правомірно відмовив у задоволені відповідної заяви відповідача.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності, а тому ухвала Господарського суду міста Києва від 06.10.2025 у справі № 910/9262/23 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування чи зміни в межах доводів та вимог апеляційної скарги не вбачається.
Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладається на заявника.
Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

У Х В А Л И В :

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Бойко Катерини Валеріївни на ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.10.2025 у справі № 910/9262/23 залишити без задоволення.
2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.10.2025 у справі № 910/9262/23 залишити без змін.
3. Судові витрати зі сплати судового збору, понесені у зв`язку із подачею апеляційної скарги, покласти на апелянта. 
4. Матеріали справи № 910/9262/23 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 04.12.2025

Головуючий суддя                                                            М.А. Барсук 

Судді                                                                                Є.Ю. Пономаренко

                                                                                М.А. Руденко