ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

12 січня 2026 року	Справа №160/30498/25 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Неклеса О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі – відповідач, пенсійний орган, ГУ ПФУ в Харківській області), в якій позивач просить суд: 
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, ЄДРПОУ 14099344, від 10.10.2025 р. №№0/р 914270318728 про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , в переведенні з пенсії по інвалідності на пенсію за віком на пільгових умовах від 02.10.2025 р.;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, ЄДРПОУ 14099344, повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , в переведенні з пенсії по інвалідності на пенсію за віком на пільгових умовах від 02.10.2025 р., зарахувавши до його страхового стажу час перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві з 13.11.2018 р. по 31.07.2025 р.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що він перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Донецькій області та отримує пенсію по інвалідності з 2015 року. З огляду на досягнення 55-річного віку позивач звернувся до ГУ ПФУ в Донецькій області із заявою про перехід з пенсії по інвалідності на пенсію за віком на пільгових умовах. За результатами розгляду цього звернення 10.10.2025 р. ОСОБА_1 отримав рішення ГУ ПФУ в Харківській області №О/р НОМЕР_2 про відмову у задоволенні заяви від 02.10.2025 р. №6367 у зв`язку з відсутністю правових підстав. ОСОБА_1 вважає вказане рішення пенсійного органу протиправним та таким, що підлягає скасуванню. Позивач стверджує, що відповідачем безпідставно не зараховано до пільгового стажу за списком №2 час перебування позивача на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві з 13.11.2018 р. по 31.07.2025 р., що прямо передбачено ст. 24 Закону №1058 для осіб, що отримали інвалідність у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням. При цьому, ОСОБА_1 зауважив, що в матеріалах його пенсійної справи містяться довідки медико-соціальної експертної комісії серії 12ААА №067353 від 13.11.2018 р., серії 12ААБ №055623 від 13.11.2020 р. та серії 12ААВ №369147, що містять відомості щодо причини встановлення інвалідності позивача, а саме: наслідок травми на виробництві.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.11.2025 р. відкрито провадження в адміністративній справі. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
20.11.2025 р. до суду через систему «Електронний суд» надійшов від ГУ ПФУ в Харківській області відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та просив у задоволенні позову відмовити. Власну позицію пенсійний орган мотивував тим, що за результатами розгляду наданих позивачем документів та матеріалів його пенсійної справи управлінням було встановлено, що при досягненні заявником на дату звернення повних 55 років його страховий стаж складав 28 років 03 місяця 19 днів, в тому числі (робота за Списком №2), а пільговий стаж за Списком №2 – 13 років 02 місяця 8 днів. Статтею 24 Закону №1058 передбачено, що час перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням зараховується до стажу роботи в шкідливих умовах, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і в пільгових розмірах. Відповідач вважає, що період перебування ОСОБА_1 на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві з 13.11.2018 р. по 31.07.2025 р. до його страхового стажу зарахувати неможливо. З урахуванням наведеного, ГУ ПФУ в Харківській області стверджує, що у позивача відсутнє право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту 2 статті 114 Закону №1058 через відсутність необхідного страхового стажу. Таким чином, відповідач вважає, що прийняте ним оскаржуване рішення від 10.10.2025 р. №914270318728 про відмову ОСОБА_1 в перерахунку пенсії (перехід на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2) винесене на підставі положень чинного законодавства, є правомірним та законним, а підстави для скасування такого рішення – відсутні.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.12.2025 р. продовжено строк розгляду справи на 30 днів.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області та отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 
02.10.2025 р. позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про переведення на інший вид пенсії (за віком Список№2) та зарахування до загального трудового стажу знаходження на інвалідності, пов`язаній з нещасним випадком на виробництві.
Вищезазначена заява з додатками за принципом екстериторіальності була передана на розгляд до ГУ ПФУ в Харківській області. 
За результатами розгляду заяви позивача та доданих до неї документів відповідачем прийнято рішення від 10.10.2025 р. за №О/р 914270318728, яким ОСОБА_1 відмовлено в переведенні з пенсії по інвалідності на пільгову пенсію за віком по Списку №2, згідно ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю правових підстав.
У вищезазначеному рішенні пенсійний орган зазначив, що з урахуванням наявних в матеріалах електронної пенсійної справи заявника складає 28 років 3 місяця 19 днів (в т.ч. робота за списком №2) 13 років 2 місяця 8 днів, в той час як положення п. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах мають працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць,- після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Не погодившись із позицією та рішенням ГУ ПФУ в Харківській області, ОСОБА_1 звернувся за захистом власних прав та інтересів до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 92 Конституції України, виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991 р. (далі – Закон №1788-XII) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 р. (далі – Закон №1058).
Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Відповідно до ст. 1 Закону №1058, пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Згідно з частиною 1 статті 8 Закону №1058, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.
Частиною 1 статті 9 Закону №1058 передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Частиною 1 статті 26 Закону №1058 визначено умови призначення пенсії за віком, відповідно до якої особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.
Відповідно до абз. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №1058, наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.
За приписами ч.ч. 1, 2 Закону №1058, право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
На пільгових умовах пенсія за віком призначається, зокрема, працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Частиною 1 статті 24 Закон №1058 встановлено, що страховий стаж – період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина 2 статті 24 Закону №1058).
Відповідно до ч.1 ст.58 Закону №1058, Пенсійний фонд України і його територіальні підрозділі здійснюють керівництво та управління солідарною системою, проводять збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначають пенсії, підготовляють документи для їх виплат та виконують інші управлінські функції. Вони по суті є органами державної виконавчої влади і суб`єктами владних повноважень, а тому, керуючись вимогами ст.19 Конституції України, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із статтею 56 Закону №1788-XII, до видів трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію віднесено, серед іншого: роботу, виконувану на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв; будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків.
Відповідно до частин 5 та 6 статті 56 Закону №1788-XII, час перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням зараховується до стажу роботи для призначення пенсії за віком, а також до стажу роботи зі шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і у пільгових розмірах (статті 13 і 14).
При призначенні пенсій на пільгових умовах відповідно до статей 13 і 14 та пенсій за вислугу років відповідно до статті 55 цього Закону провадиться взаємне зарахування періодів роботи, передбачених цими статтями, за умови, що зазначені роботи дають право на пенсію на аналогічних або більш пільгових умовах.
Відповідна гарантія встановлена також ч. 4 ст. 9 Закону України "Про охорону праці" №2694-ХІІ від 14.10.1992 р., згідно з якою час перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням зараховується до стажу роботи для призначення пенсії за віком, а також до стажу роботи із шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і в пільгових розмірах у порядку, встановленому законом.
Частиною 1 статті 24 Закону №1058 передбачено, що до страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.
Час перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням зараховується до стажу роботи із шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і у пільгових розмірах.
Отож, наведеними вище нормами, передбачені види трудової діяльності, що зараховуються до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, серед яких час перебування на інвалідності, однак обов`язковою умовою такого зарахування є взаємозв`язок встановлення такої інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням.
Так, у постанові від 18.04.2019 р. по справі №392/17/17 Верховний Суд, за результатами аналізу наведених правових норм, дійшов висновку, що законодавець зараховує час перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням до стажу роботи тільки для призначення пенсії за віком, а також до стажу роботи із шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і у пільгових розмірах відповідно до статей 13, 14 Закону України "Про пенсійне забезпечення". Отже, до пільгового стажу особи зараховується період до того часу, коли він вийшов на пенсію за віком на пільгових умовах.
Тобто, законодавець зараховує час перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням до стажу роботи тільки для призначення пенсії за віком, а також до стажу роботи із шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і у пільгових розмірах відповідно до статей 13, 14 Закону №1788-ХІІ.
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05.12.2019 р. у справі №185/8991/16-а.
З аналізу вищезазначених норм права та правових позицій Верховного Суду, а також встановлених судом обставин слідує, що законодавством передбачено зарахування часу перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням до стажу роботи для призначення пенсії за віком, а також до стажу роботи із шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і у пільгових розмірах.
Як встановлено судом та не заперечується відповідачем, ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності (довідка про результати визначення втрати професійної працездатності серії 12 ААА за №067353 від 13.11.2018 р. (40 % з 13.11.2018 р. по 01.12.2020 р. за наслідками травми на виробництві 19.07.2015 р.), довідки до акту огляду МСЕК серії ААБ №055623 від 13.11.2018 р. та серії 12 ААВ №369147 від 08.02.2021 р. (після повторно огляду ОСОБА_1 встановлено 3-тю групу інвалідності (по зору) через трудове каліцтво безстроково), у зв`язку з чим позивачу з 21.09.2015 р. була призначена пенсія по інвалідності внаслідок трудового каліцтва чи професійного захворювання згідно Закону України "Про пенсійне забезпечення", обчислена за нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". 
З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що період перебування позивача на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві (19.07.2015 р. у період роботи позивача на ПрАТ «Красноармійське автопідприємство «Укрбуд» згідно трудової книжки серії НОМЕР_3 від 20.10.1992 р.), а саме: з 13.11.2018 р. по 31.07.2025 р. підлягає зарахуванню до його страхового стажу.
Тому, відмовляючи позивачу у зарахуванні до його страхового стажу періоду перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві, відповідач діяв не у відповідності до вимог чинного законодавства.
З урахуванням наведеного суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими, підтвердженими належними та допустимими доказами, а відтак підлягають задоволенню.
Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України), у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 1 статті 6 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Згідно з частиною 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини 1 статті 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.
Згідно з частиною 2 статті 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень рішення якого оскаржується, не виконано покладеного на нього обов`язку доказування правомірності прийнятого ним рішення та не спростовано доводи позивача в цій частині.
З огляду на викладені вище обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є такими, що підлягають задоволенню.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Таким чином, оскільки позовну заяву задоволено у повному обсязі, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись статтями 2, 9, 77, 78, 139, 241-246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (код ЄДРПОУ 14099344, майдан Свободи, Держпром, 3 під`їзд, м.Харків, 61022) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (ЄДРПОУ 14099344) від 10.10.2025 р. №0/р 914270318728 про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) в переведенні з пенсії по інвалідності на пенсію за віком на пільгових умовах від 02.10.2025 р.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (ЄДРПОУ 14099344) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) про переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за віком на пільгових умовах від 02.10.2025 р., зарахувавши до його страхового стажу час перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві з 13.11.2018 р. по 31.07.2025 р.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (код ЄДРПОУ 14099344) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.
Звернути увагу учасників справи, що відповідно до частини 7 статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повний текст рішення складено та підписано 12.01.2026 р.

Суддя О.М. Неклеса