ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 грудня 2025 року
м. Київ
справа № 212/8718/24
провадження № 61-12456св25
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),
суддів: Гулейкова І. Ю., Осіяна О. М., Ступак О. В., Шиповича В. В.,
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - Акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову Дніпровськогоапеляційного суду у складі колегії суддів: Бондар Я. М., Зубакової В. П., Остапенко В. О., 
від 16 вересня 2025 року, і виходив з такого.
Зміст позовної заяви та її обґрунтування 
1.           У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до 
АТ «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я.
2.           На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначав, що з 09 липня 
1979 року по 05 березня 2007 року працював на підприємстві відповідача на різних посадах. За час роботи з позивачем трапились нещасні випадки, пов`язані з виробництвом, що підтверджується актом № 6 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, форми Н-1 від 27 квітня 1994 року та актом № 21 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, форми Н-1 від 11 червня 
1996 року.
3.           Так, 08 квітня 1994 року, працюючи в рудоуправління імені В. І. Леніна на шахті «Гвардійська» Об`єднання «Кривбасруда» за професією електрослюсар черговий підземний, він зазнав нещасного випадку на виробництві, отримав удар, підшкірну гематому правої ноги. 10 липня 1996 року, під час роботи в рудоуправлінні імені В. І. Леніна на шахті «Гвардійська» Об`єднання «Кривбасруда» за професією електрослюсар черговий підземний, з ним стався нещасний випадок на виробництві, внаслідок якого він отримав закритий перелом п`ясткової кістки правої руки. Згідно з довідкою медико-соціальної експертної комісії від 02 березня 2007 року серії ДНА-02 № 017069 йому повторно безстроково встановлено ступінь втрати працездатності на рівні 10 %, трудове каліцтво.
4.           Позивач вважав, що з вини відповідача, який не створив безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я і йому завдано моральної шкоди. Внаслідок виробничих травм він обмежений у можливості пересуватися звичайним способом, відчуває постійний біль, кліматичну чутливість. Тривалий реабілітаційний період після перелому, який потребував медичного обслуговування та лікування руки та ноги з метою підтримання їх у належному стані та недопущення ускладнення, спричинив йому та членам його сім`ї моральні страждання, позбавив його на значний період часу нормальних життєвих зв`язків, що вимагало додаткових зусиль для нього та членів його сім`ї для організації життя.
5.           З урахуванням викладеного, позивач просив стягнути з відповідача на відшкодування завданої йому моральної шкоди 100 000,00 грн.
Основний зміст та мотиви рішення суду першої інстанції
6.           Рішенням Покровськогорайонного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі судді Ведяшкіна Ю. В. від 09 травня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено. 
7.           Стягнуто з АТ «Криворізький залізорудний комбінат» на користь 
ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 100 000,00 грн, без відрахування з цієї суми податку на доходи фізичних осіб та військового збору.
8.           Вирішено питання розподілу судових витрат.
9.           Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що АТ «Криворізький залізорудний комбінат» є особою, що несе відповідальність з відшкодування моральної шкоди позивачу, завданої внаслідок нещасного випадку при виконанні трудових обов`язків на підприємстві відповідача, у зв`язку з чим позивач несе моральні страждання. 
10.        Суд першої інстанції погодився з доводом представника позивача, що у цій справі інший предмет позову ніж у справі № 212/8036/13ц, в якій йшлося про відшкодування шкоди, заподіяної лише внаслідок профзахворювань. У цій справі предметом позову є відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок нещасних випадків, пов`язаних з виробництвом. 
Основний зміст та мотиви судового рішення суду апеляційної інстанції 
11.        Постановою Дніпровського апеляційного суду від 16 вересня 2025 року апеляційну скаргу АТ «Криворізький залізорудний комбінат» задоволено. 
12.        Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 травня 2025 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
13.        Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що на час пред`явлення позову у 2013 році у справі № 212/8036/13-ц у позивача були наявні як вказані у цьому позові трудові каліцтва внаслідок нещасних випадків, пов`язаних з виробництвом (у 1994 та 1996 роки), так вже було виявлено низку профзахворювань. Він відчував негативні наслідки та страждав від цих захворювань, отже просив компенсувати моральну шкоду. Наслідки у вигляді фізичних страждань і душевних переживань неможливо виокремити. В обох судових рішеннях як першої, так і другої судових інстанцій у справі                                              № 212/8036/13-ц аналізувалися медичні довідки та інші документи, які свідчили про заподіяння моральної шкоди позивачу внаслідок як нещасних випадків, пов`язаних з виробництвом, так і професійних захворювань.
14.        Враховуючи, що виплата компенсації моральної шкоди здійснюється одноразово, апеляційний суд дійшов висновку, що підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 немає. 
Узагальнені доводи касаційної скарги
15.        07 жовтня 2025 року до Верховного Суду через систему «Електронний суд» представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2  подано касаційну скаргу, в якій він просить постанову Дніпровського апеляційного суду від 16 вересня 2025 року скасуватита залишити в силі рішення Покровськогорайонного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 травня 2025 року.
16.        Підставами касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, вказавши, що суд застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України), а також не дослідив зібрані у справі докази та не надав їм належної правової оцінки (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
17.        У касаційній скарзі заявник посилається на те, що в оскарженій постанові апеляційного суду неправильно зазначено, що він вже скористався своїм правом на відшкодування моральної шкоди, адже на час пред`явлення позову у 2013 році у нього були наявні як вказані у цьому позові трудові каліцтва внаслідок нещасних випадків, пов`язаних з виробництвом (1994 та 1996 роки), так і вже було виявлено низку профзахворювань. 
18.        Позивач вказує, що при зверненні до суду у 2013 році з позовом предметом позову він визначив відшкодування моральної шкоди, а підставою - набуте професійне захворювання, згідно з актом форми П-4 від 07 лютого 2007 року, та не зазначав такі підстави позову, як виробнича травма, згідно з актом форми Н-1 від 27 квітня 1994 року та актом форми Н-1 від 08 серпня 1996 року, а також про відповідні душевні страждання з цього приводу. Жовтневим районним судом                      м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у рішенні від 04 листопада 
2013 року у справі № 212/8036/13-ц та Апеляційним судом Дніпропетровської області у постанові від 12 грудня 2013 року ці обставини не досліджувалися, підстави для відшкодування моральної шкоди не перевірялися і питання щодо її розміру не вирішувалося. Один лише факт того, що судом при розгляді справи                                          № 212/8036/13-ц зроблено посилання на 35 % втрати професійної працездатності, з них 5 % по туговухості, 20 % по хронічному обструктивному захворюванню легень (ХОЗЛ) та 10 % по трудовому каліцтву (1996 рік), не вказує на те, що він реалізував своє право на стягнення моральної шкоди у зв`язку з виробничою травмою 1994 року по 1996 року. 
19.        Згідно з доводами касаційної скарги, Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у рішенні від 04 листопада 2013 року 
у справі № 212/8036/13-ц не надавалася оцінка нещасному випадку на виробництві, який стався 08 квітня 1994 року (акт форми Н-1 
від 27 квітня 1994 року), без встановлення відсотка втрати працездатності та групи інвалідності, і нещасному випадку на виробництві, який стався 10 липня 1996 року (акт форми Н-1 від 08 серпня 1996 року), з встановленням відсотка втрати працездатності на рівні 10 %. У справі № 212/8036/13-ц досліджувалися виключно обставини заподіяння моральної шкоди у зв`язку з хронічними професійними захворюваннями. Про наявність виробничих травм через нещасні випадки у справі № 212/8036/13-ц позивачем навіть не повідомлялося, судом ці обставини не досліджувалися.
20.        Також заявник посилається на те, що оскільки апеляційний суд вважав його звернення до суду з цим позовом повторним, підстави для розгляду справи по суті були відсутні і апеляційний суд мав би закрити провадження у справі на підставі пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
21.        Ухвалою Верховного Суду від 17 жовтня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі № 212/8718/24.
22.        На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 листопада 2025 року справу № 212/8718/24 розподілено судді-доповідачу Синельникову Є. В.
23.        Ухвалою Верховного Суду від 26 листопада 2025 року справу призначено до судового розгляду колегією з п`яти суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.
Доводи відзиву на касаційну скаргу
24.        У поданому відзиві на касаційну скаргу АТ «Криворізький залізорудний комбінат» посилається на те, що оскаржувана постанова апеляційного суду ухвалена з правильним застосуванням норм матеріального права та дотриманням норм процесуального права, є законною та обґрунтованою. Зазначає, що у 2013 році позивач, звертаючись до суду з позовом до того ж відповідача з такими ж самими вимогами (відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я), не просив стягнути моральну шкоду за втрату працездатності тільки через професійне захворювання, він просив стягнути моральну шкоду в цілому, як заподіяну у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок виконання трудових обов`язків. Більше того, у позовній заяві позивач у 2013 році зазначив саме відсоток втрати працездатності загальний (30 %, який встановлений за професійне захворювання і за трудове каліцтво разом). Це вказується у його позовній заяві 2013 року. У 2013 році позивач відчував одночасно моральні страждання, заподіянні його здоров`ю внаслідок як професійного захворювання, так і нещасних випадків, що мали місце у 1994 та 1996 роках.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
25.          ОСОБА_1 09 липня 1979 року був прийнятий на шахту «Гвардійська» на дільницю № 1 прохідником 5 розряду на рудоуправління імені Рози Люксембург Об`єднання «Кривбасруда». 08 жовтня 1984 року був переведений підземним електрослюсарем. 01 січня 1988 року був переведений електрослюсарем черговим в рудоуправління імені В. В. Леніна на шахту «Гвардійська» Об`єднання «Кривбасруда»; 24 листопада 1998 року був переведений на дільницю № 1 механіком; 05 березня 2007 року був звільнений за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію на підставі статті 38 КЗпП України.
26.        Пункт 11 акту про нещасний випадок форми Н-1 від 27 квітня 1994 року вказує на обставини, за яких стався нещасний випадок, а саме «… 08 квітня 
1994 року було видане завдання на ремонтування породо-навантажувальної машини в межах двоколійного квершлагу. При виконанні ремонтних робіт необхідно було вибити шпильку кріплення ланцюга ударивши кувалдою по шпильці. Шпилька вилетіла і травмувала ногу…».
27.        У пункті 11.1 акту про нещасний випадок форми Н-1 від 27 квітня 1994 року зазначено вид події: падіння предметів.
28.        Пунктом 11.3 акту про нещасний випадок форми Н-1 від 27 квітня 1994 року встановлено, що причиною є недоліки у навчанні безпечним прийомам праці.
29.        Відповідно до пункту 15.1 акту про нещасний випадок форми Н-1 
від 27 квітня 1994 року позивачу було встановлено діагноз: удар, підшкірна гематома правої ноги.
30.        Пункт 11 акту про нещасний випадок форми Н-1 08 серпня 1996 року вказує на обставини, за яких стався нещасний випадок, а саме «…10 липня 1996 року в 11:00 при піднятті вагону рейкового домкратом у останнього відламалась ручка приварена зварюванням до важілю і важилем вдарило ОСОБА_1 по правій кисті…»
31.        У пункті 11.1 акту про нещасний випадок форми Н-1 від 08 серпня 1996 року зазначено вид події: вплив предметів і деталей, що рухаються.
32.        Пунктом 11.3 акту про нещасний випадок форми Н-1 від 08 серпня 
1996 року встановлено, що причиною є недоліки виготовлення вузла рейкового домкрата ДР-12, який не відповідає вимогам креслень та якості зборки.
33.        Згідно з пунктом 14 акту про нещасний випадок форми Н-1 від 08 серпня      1996 року вина позивача у нещасному випадку відсутня.
34.        Відповідно до пункту 15 акту про нещасний випадок форми Н-1 
від 08 серпня 1996 року позивачу було встановлено діагноз: закритий перелом п`ясткової кістки правої руки.
35.        Згідно з довідкою медико-соціальної експертної комісії від 20 листопада 
1996 року позивачу первино встановлено ступінь втрати працездатності на рівні 15  %.
36.        Згідно з довідкою медико-соціальної експертної комісії від 22 грудня           1998 року позивачу повторно встановлено ступінь втрати працездатності на рівні 10 %.
37.        Згідно з довідкою медико-соціальної експертної комісії від 13 січня                    2000 року позивачу повторно встановлено ступінь втрати працездатності на рівні 10 %. 
38.        Згідно з довідкою медико-соціальної експертної комісії від 13 лютого                          2002 року позивачу повторно встановлено ступінь втрати працездатності на рівні 10 %.
39.        Згідно з довідкою медико-соціальної експертної комісії від 17 грудня                   2003 року позивачу повторно безстроково встановлено ступінь втрати працездатності на рівні 10 %.
40.        Згідно з довідкою медико-соціальної експертної комісії від 02 березня                    2007 року серії ДНА-02 № 017069 позивачу повторно безтерміново встановлено ступінь втрати працездатності на рівні 30 % (20 % первинно ХОЗЛ, 10 % повторно трудове каліцтво). 
41.        Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 листопада 2013 року в цивільній справі №212/8036/13ц, залишеним без змін Апеляційним судом Дніпропетровської області ухвалою від 12 грудня 2013 року, на відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу з вини                 ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», стягнуто з останнього на користь позивача 15 000,00 грн.
Позиція Верховного Суду
42.        Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків.
43.        Відповідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
44.        Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
45.        Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
46.        Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
47.        Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.
48.        Нещасні випадки на виробництві та первинне встановлення позивачу стійкої втрати працездатності, що стали підставою для звернення до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, мали місце у 1994-1996 роках, тобто до 01 січня 2004 року (набрання чинності ЦК України), а тому до спірних правовідносин слід застосовувати положення Цивільного кодексу Української РСР 1963 року.
49.        Згідно зі статтею 440-1 ЦК Української РСР моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діянням іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.
50.        Необхідною умовою виникнення зобов`язання з відшкодування моральної (немайнової) шкоди є заподіяння цієї шкоди. Вказуючи на моральну (немайнову) шкоду, що підлягає відшкодуванню, частина перша статті 440-1 ЦК Української РСР не визначала її поняття. Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб.
51.        Стаття 440-1 ЦК Української РСР не містить будь-яких обмежень відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Отже, відповідно до цієї 
статті фізична або юридична особа має право вимагати відшкодування моральної (немайнової) шкоди у разі порушення її прав неправомірними діями в будь-яких цивільних та інших правовідносинах. Неправомірна поведінка заподіювача моральної (немайнової) шкоди є необхідною умовою відповідальності, тому суд при розгляді справ цієї категорії зобов`язаний з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння моральних або фізичних страждань, за яких обставин і якими діями (бездіяльністю) вони заподіянні.
52.        Стаття 440-1 ЦК Української РСР є загальною нормою, такою, що регулює деліктні правовідносини. Отже, моральна шкода за наявності для цього підстав повинна виплачуватись особою, яка її заподіяла, на підставі статті 440-1 чинного на час виникнення спірних правовідносин ЦК Української РСР.
53.        Статтею 12 Закону України «Про охорону праці», у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин, було визначено, що відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
54.        Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
55.        Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень, у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 ЦК Української РСР та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди.
56.        Подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 210/2271/19 (провадження № 61-19033сво19).
57.        У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 210/3177/17 (провадження № 14-288цс19) зроблено висновок про те, що оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати: якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при такому виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.
58.        Як зазначено у пунктах 3.1, 4.1 Рішення Конституційного Суду України              від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004, з урахуванням конституційної значущості здоров`я як невідчужуваного та непорушного блага, що належить людині від народження і охороняється державою, законодавець урегулював обсяг та характер відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я нещасним випадком чи професійним захворюванням. Моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку із каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.
59.        Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
60.        Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
61.        Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд, зважаючи на встановлені у справі № 212/8036/13-ц обставини, виходив з відсутності правових підстав для покладення на АТ «Криворізький залізорудний комбінат» обов`язку з відшкодування позивачу моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, оскільки на час пред`явлення позову у 2013 році у справі                                             № 212/8036/13ц у позивача були наявні як вказані у цьому позові трудові каліцтва внаслідок нещасних випадків, пов`язаних з виробництвом (1994 та 1996 року), так і було виявлено низку профзахворювань.
62.        Однак, дійшовши вказаного висновку, апеляційний суду не надав належної оцінки заявленим позовним вимогам у справі № 212/8036/13-ц, підставам позовних вимог, а отже і підставам відшкодування моральної шкоди.
63.        Підставами позову є обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги про захист права чи законного інтересу, а також посилання на норми права, на яких ґрунтується вимога.
64.        Таку у справі № 212/8036/13-ц ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що через тривалий час роботи у шкідливих умовах праці (з 1979 року по 2007 рік) у нього виникли професійні захворювання та встановлено втрату професійної працездатності. Тобто, позивач просив стягнути моральну шкоду, завдану внаслідок отримання професійного захворювання (хронічне обструктивне захворювання легень першої ст. (пиловий бронхіт першої ст., емфізема легень першої ст.); нейросенсорна приглухуватість першого ступеню (з легким зниженням слуху)). 
65.        Позивач у справі № 212/8036/13-ц посилався на акт № 4 розслідування хронічного професійного захворювання від 07 лютого 2007 року, яким встановлено, що причиною отримання профзахворювання є робота протягом
27 років та 6 місяців в умовах запиленості повітря робочої зони, що перевищує гранично-допустимі показники в декілька разів, а також перевищення рівня шуму.
66.        У справі № 212/8036/13-ц встановлено, що за висновком медико-соціально експертної комісії у 2007 році ОСОБА_1 встановлено первинно 30 % втрати професійної працездатності, з них: 20 % - по сидеросилікозу та 10% по трудовому каліцтву (1996 рік), при наступному переогляді 20 травня 2013 року ОСОБА_1 встановлено 35 % втрати професійної працездатності безстроково, з них 5% по туговухості, 20 % по ХОЗЛ та 10 % по трудовому каліцтву (1996 рік).
67.        Звертаючись з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції у справі № 212/8036/13-ц, відповідач посилався на те, що ОСОБА_1 не надано належних доказів спричинення йому моральної шкоди у зв`язку з профзахворюванням та не було доведено вини відповідача у спричиненні йому цієї шкоди. Також роботодавець стверджував, що позивач свідомо працював у несприятливих для його стану здоров`я умовах. Тобто, у справі № 212/8036/13-ц суди оцінювали саме професійні захворювання позивача, як підставу для відшкодування моральної шкоди. 
68.        Скасовуючи рішення суду першої інстанції у цій справі, апеляційний суд не звернув достатньої уваги на те, що позивач на обґрунтування позовних вимог зазначав, що за час роботи (з 1979 року по 2007 рік) з ним сталися нещасні випадки, пов`язані з виробництвом, що підтверджується актом № 6 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, форми Н-1 від 27 квітня 1994 року та актом № 21 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, форми Н-1 від 11 червня 1996 року. 
69.        Так, 08 квітня 1994 року, працюючи в рудоуправління імені В. І. Леніна на шахті «Гвардійська» Об`єднання «Кривбасруда» за професією електрослюсар черговий підземний, позивач зазнав нещасного випадку на виробництві, внаслідок якого він отримав удар, підшкірну гематому правої ноги. 10 липня               1996 року, працюючи в рудоуправління імені В. І. Леніна на шахті «Гвардійська» Об`єднання «Кривбасруда» за професією електрослюсар черговий підземний, позивач зазнав нещасного випадку на виробництві, внаслідок якого він отримав закритий перелом п`ясткової кістки правої руки. Згідно з пунктами 11.3, 11.4 акту про нещасний випадок форми Н-1 від 08 серпня 1996 року, його причиною є недоліки виготовлення вузла рейкового домкрата ДР-12, який не відповідає вимогам креслень та якості зборки, вина позивача у нещасному випадку відсутня.
70.        Згідно з довідкою медико-соціальної експертної комісії від 02 березня         2007 року серії ДНА-02 № 017069 ОСОБА_5 повторно безстроково встановлено ступінь втрати працездатності на рівні 10 %, трудове каліцтво, який підтверджено при наступному переогляді 20 травня 2013 року. 
71.        Тобто підставою відшкодування моральної шкоди у цій справі позивачем заявлено саме настання нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом (трудове каліцтво), яке призвело до втрати професійної працездатності у розмірі 10 %, що не було предметом розгляду судами у справі № 212/8036/13-ц.
72.        Враховуючи те, що у справі № 212/8036/13-ц судами не досліджувалося питання щодо відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок нещасного випадку на виробництві, трудовим каліцтвом, слід погодитися з судом першої інстанції у частині висновку про наявність підстав для стягнення                                              АТ «Криворізький залізорудний комбінат» моральної шкоди, заданої позивачу внаслідок нещасного випадку на виробництві, що призвело до трудового каліцтва та втрати професійної працездатності.
73.        Враховуючи обставини цієї справи, ступінь вини працівника і роботодавця у настанні нещасного випадку на виробництві, наслідки, які настали для здоров`я позивача, незворотність таких наслідків, ступінь втрати працездатності - 10 % (внаслідок трудового каліцтва), настання негативних змін у житті позивача, неможливість відновлення стану, який мав працівник до отримання виробничої травми (ступінь втрати професійної працездатності з часу отримання травми у 1996 році не змінюється до 2013 року), виходячи із засад розумності, пропорційності, виваженості та справедливості, Верховний Суд вважає що достатнім, справедливим, співмірним розміром компенсації позивачу завданої моральної шкоди буде 15 000,00 грн. 
74.        Враховуючи зазначене, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частини визначення розміру компенсації моральної шкоди, яка підлягає стягненню з АТ «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_1 , шляхом зменшення з 100 000,00 грн до 15 000,00 грн.
75.        За правилами статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону. 
76.        На підставі статті 412 ЦПК України суд касаційної інстанції може змінити судові рішення.
77.        Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції, яке підлягає зміні у частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
 
Керуючись статтями 400, 402, 412, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
1.           Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2  задовольнити частково.
2.           Постанову Дніпровського апеляційного суду 16 вересня 2025 рокускасувати.
3.           РішенняПокровського районного суду м. Кривого Рогу від 09 травня                2025 року залишити в силі, змінивши його мотивувальну та резолютивну частини щодо розміру відшкодування моральної шкоди, яке підлягає стягненню з Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_1 , визначивши відшкодування моральної шкоди у розмірі 15 000,00 (п`ятнадцять тисяч) грн. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                      Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                        І. Ю. Гулейков
 
   О. М. Осіян
 
   О. В. Ступак
 
   В. В. Шипович