ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2026 року	м. Одеса	Справа № 916/1004/24	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Діброви Г.І.
суддів: Савицького Я.Ф., Ярош А.І.
секретар судового засідання: Ісмаілова А.Н.

за участю представників учасників справи:
прокурор – Черніговська О.С., на підставі посвідчення
від позивача Катлабузької селищної ради Ізмаїльського району Одеської області, смт. Суворове, Ізмаїльського району Одеської області - не з`явився 
від відповідача Фермерського господарства “Димитрова 2022”, с. Старі Трояни, Одеська область -не з`явився 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Заступника керівника Одеської обласної прокуратури, м. Одеса
на рішення Господарського суду Одеської області від 29.04.2025 року, суддя першої інстанції Петренко Н.Д., повний текст складено та підписано 12.05.2025 року
у справі № 916/1004/24
за позовом: Керівника Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області
в інтересах держави в особі Катлабузької селищної ради Ізмаїльського району Одеської області, с. Катлабуг Одеської області
до відповідача: Фермерського господарства “Димитрова 2022”, с. Старі Трояни Одеської області
про застосування наслідків нікчемності договорів оренди

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.

11.03.2024 Керівник Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі Суворовської (після зміни найменування – Катлабузької) селищної ради Ізмаїльського району Одеської області звернулася до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Фермерського господарства “Димитрова 2022”, с. Старі Трояни Одеської області, в якій просить: 
- застосувати наслідки нікчемності договору оренди земельних ділянок загальною площею 73,7 га, укладеного між Суворовською селищною радою Ізмаїльського району Одеської області (код ЄДРПОУ 04379166) та Фермерським господарством “Димитрова 2022”, с. Старі Трояни Одеської області 26.03.2021, а саме: зобов`язати Фермерське господарство “Димитрова 2022”, с. Старі Трояни Одеської області повернути Катлабузькій селищній раді Ізмаїльського району Одеської області земельні ділянки комунальної власності з кадастровими номерами: 
- 5122383900:01:003:0059 площею 3,0 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2276335451223, номер відомостей про речове право: 40258874), 
- 5122383900:01:003:0060 площею 50,0 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2276327451223, номер відомостей про речове право: 40258744), 
- 5122383900:01:003:0061 площею 10,0 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2276318051223, номер відомостей про речове право: 40258579), 
- 5122383900:01:003:0062 площею 7,0 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2276307951223, номер відомостей про речове право: 40258427) та 5122383900:01:003:0063 площею 3,7 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2276154051223, номер відомостей про речове право: 40255668).
Застосувати наслідки нікчемності договору оренди земельної ділянки площею 10 га, укладеного між Суворовською селищною радою та Фермерським господарством “Димитрова 2022”, с. Старі Трояни Одеської області 05.08.2021, а саме: зобов`язати Фермерське господарство “Димитрова 2022”, с. Старі Трояни Одеської області повернути Катлабузькій селищній раді Ізмаїльського району Одеської області земельну ділянку комунальної власності з кадастровим номером 5122383900:01:003:0064 площею 10,0 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2374574651223, номер відомостей про речове право:43513652).
В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на те, що на теперішній час в користуванні Фермерського господарства “Димитрова 2022”, с. Старі Трояни Одеської області на підставі договорів оренди перебувають шість земельних ділянок для ведення фермерського господарства, отриманих у позаконкурентний спосіб засновником вказаного фермерського господарства Димитровою Іриною Анатоліївною. 
Прокурор вказує, що спірні земельні ділянки передані Димитровій Ірині Анатоліївні з порушенням вимог ст. ст. 116, 123, 134 Земельного кодексу України, ст. ст. 7, 12 Закону України “Про фермерське господарство”, у зв`язку з чим укладені договори оренди щодо вказаних земельних ділянок є нікчемними, а земельні ділянки підлягають поверненню власнику.
Прокурор зазначає, що в ході проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №12021166150000108 від 09.04.2021, зареєстрованого за матеріалами перевірки Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, за фактом самовільного зайняття земельних ділянок, розташованих на території Суворовської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області встановлено, що частина земельних ділянок, які були об`єктом перевірки, а саме, земельні ділянки з кадастровими номерами 5122383900:01:003:0059, 5122383900:01:003:0060, 5122383900:01:003:0061, 5122383900:01:003:0062, 5122383900:01:003:0063 передано Суворовською селищною радою в оренду ОСОБА_1 для ведення фермерського господарства. Крім того, в ході проведення досудового розслідування встановлено, що Суворовською селищною радою передано в оренду ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим номером 5122383900:01:003:0064. Таким чином, Суворовська селищна рада передала в оренду ОСОБА_1 шість земельних ділянок для ведення фермерського господарства загальною площею 83,7 га. 
Прокурор зазначає, що ОСОБА_1 звернулась із заявами до Голови Кілійської районної державної адміністрації, які були отримані 01.06.2012 та 18.12.2012, про надання дозволів на розробку проектів відводу земельних ділянок площею 73,7 га та 10,0 га відповідно, які розташовані на території Старотроянівської сільської ради (на теперішній час територія Суворовської /після зміни назви - Катлабузької/ селищної ради) за межами населеного пункту, для ведення фермерського господарства та на передачу їй вказаних земельних ділянок в оренду строком на 49 років. 
Будь-які додатки у вказаних заявах не зазначено, у матеріалах, на підставі яких Кілійською районною державною адміністрацією винесено розпорядження №453 від 12.07.2012 та №764 від 21.12.2012, містяться лише викопіювання з плану землекористування на земельні ділянки загальною площею 73,7 га, копія експлікації земель, а саме, земельної ділянки площею 10 га, з каталогом координат кутів зовнішніх меж ділянки. Будь-яких інших документів або відомостей, передбачених законодавством, до заяв ОСОБА_1 не долучено, у поданих заявах (клопотаннях) ОСОБА_1 не обґрунтувала розміри земельних ділянок з урахуванням можливості їх обробітку, необхідність отримання великих площ земельних ділянок, не зазначила при цьому перспективи діяльності фермерського господарства, не надала підтвердження наявності у неї техніки, необхідної для обробітку такої площі землі, а також до заяви не долучено документи, які підтверджують наявність у ОСОБА_1 освіти, здобутої у аграрному навчальному закладі, або відповідного досвіду роботи. 
Отже, прокурор зазначає, що підстави для задоволення заяв про надання дозволів на розробку проектів відводу земельних ділянок площею 73,7 га та 10,0 га, які розташовані на території Старотроянівської сільської ради за межами населеного пункту, для ведення фермерського господарства та на передачу їй вказаної земельної ділянки в оренду строком на 49 років, відсутні.
Також, прокурор стверджує, що ОСОБА_1 розпорядженням Кілійської районної державної адміністрації від 26.11.1997 №579 передано у приватну власність земельну ділянку площею 2,00 га, розташовану на території Старотроянівської сільської ради (Суворовської на теперішній час – Катлабузької селищної ради), для ведення селянського (фермерського) господарства (Державний акт на право приватної власності на землю ІІІ-ОД №084396). 
Також, її чоловіку – ОСОБА_2 розпорядженням Кілійської районної державної адміністрації від 23.06.1997 №281 передано у приватну власність земельну ділянку площею 1,61 га, розташовану на території Старотроянівської сільської ради (Суворовської, на теперішній час – Каталабузької селищної ради), для ведення селянського (фермерського) господарства (Державний акт на право приватної власності на землю І-ОД № 035775) та розпорядженням Кілійської районної державної адміністрації від 23.06.1997 № 281 надано у постійне користування земельну ділянку площею 20,00 га, розташовану на території Старотроянівської сільської ради (Суворовської, на теперішній час – Каталабузької селищної ради), для ведення селянського (фермерського) господарства (Державний акт на право приватної власності на землю ІІ-ОД № 029769).
Згідно листа №13/02-14-4344 від 16.11.2021 Ізмаїльської міської ради ОСОБА_1 станом на дату надання листа була однією з засновників лише СФГ “Димитров” (ЄДРПОУ 25414623), що було засноване 26.01.1998 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України “Про селянське (фермерське) господарство” від 20.12.1991 №2009-ХІІ у редакції, чинній на момент створення Селянського фермерського господарства “Димитров” - 26.01.1998, після одержання Державного акту на право приватної власності на землю, Державного акту на право постійного користування землею, в тому числі на умовах оренди, селянське (фермерське) господарство полягає у 30-денний термін державній реєстрації у Раді народних депутатів, що передала у власність чи надала у користування земельну ділянку. 
Отже, ОСОБА_1 26.11.1997 отримала у приватну власність земельну ділянку для ведення Фермерського (селянського) господарства, яка увійшла до земель Селянського фермерського господарства “Димитров”. Також ОСОБА_1 стала членом вказаного фермерського господарства.
Таким чином, як зазначає прокурор, ОСОБА_1 використала своє право на отримання земельної ділянки для створення фермерського господарства ще у 1997 році, що взагалі позбавило її можливості отримувати у власність або у користування земельні ділянки з метою створення фермерського господарства у позаконкурентний спосіб, а отримання ще 6 земельних ділянок у користування поза процедурою земельних торгів мало на меті розширення вже існуючого фермерського господарства. 
Разом з тим, ОСОБА_1 не мала права отримувати в оренду земельні ділянки для ведення фермерського господарства поза процедурою земельних торгів, оскільки вже використала таке право раніше. Хоча ОСОБА_1 у подальшому, після звернення Ізмаїльської окружної прокуратури до суду (справа № 946/10051/21) та відкриття провадження у справі, і створила нове Фермерське господарство “Димитрова 2022”, с. Старі Трояни Одеської області, однак у той самий час вона залишалась членом, засновником та керівником Селянського фермерського господарства “Димитров”.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 18.03.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/1004/24, постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, призначено судове засідання.
У підготовчому засіданні 28.01.2025 Господарським судом Одеської області оголошено протокольну ухвалу про зміну назви позивача Суворовської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області на Катлабузьку селищну раду Ізмаїльського району Одеської області.
Рішенням Господарський суд Одеської області від 29.04.2025 року у справі №916/1004/24 в задоволенні позовних вимог Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі Катлабузької селищної ради Ізмаїльського району Одеської області до Фермерського господарства “Димитрова 2022”, с. Старі Трояни Одеської області про застосування наслідків нікчемності договорів оренди відмовлено у повному обсязі. 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що передача в оренду земельних ділянок відбулась у відповідності до вимог земельного законодавства, Прикінцевих та Перехідних положень Закону України від 18.02.2016, якими встановлено, що фізичні та юридичні особи, які до дня набрання чинності цим Законом одержали в установленому порядку дозвіл на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок або технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для передачі у власність або користування земельних ділянок державної та комунальної власності, мають право на отримання таких земельних ділянок без проведення земельних торгів у випадках, визначених положеннями ч. 2 ст. 1З4 Земельного кодексу України, що виключаються цим законом, оскільки дозвіл на виготовлення проектів відведення спірних земельних ділянок надано ОСОБА_1 ще до введення у дію зазначених законодавчих змін.
Крім того, судом першої інстанції зазначено, що позов був поданий Ізмаїльською окружною прокуратурою Одеської області, саме в інтересах держави в особі Катлабузької (Суворовської) селищної ради Ізмаїльського району Одеської області, яка вказала, що розпорядження вищезазначеними земельними ділянками відбулось з дотриманням чинного законодавства України та в інтересах громади, з матеріалів справи не вбачається, що укладені 26.03.2021 та 05.08.2021 договори оренди були спрямовані на порушення конституційних прав i свобод, людини i громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним, а відтак, не є правочинами, що порушують публічний порядок, у зв`язку з чим не є нікчемними, а відтак, суд не погодився з обранням прокурором норм ст.228 Цивільного кодексу України у якості правової підстави позову.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, узагальнені доводи та заперечення учасників справи.

Заступника керівника Одеської обласної прокуратури, м. Одеса з рішенням суду першої інстанції не погодився, тому звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд рішення Господарського суду Одеської області від 29.04.2025 у справі №916/1004/24 скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким позовну заяву Керівника Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі Катлабузької селищної ради Ізмаїльського району Одеської області до Фермерського господарства «Димитрова 2022», с. Старі Трояни Одеської області про застосування наслідків нікчемності договорів оренди задовольни повністю. 
У разі задоволення апеляційної скарги стягнути з відповідача на користь Одеської обласної прокуратури сплачений за її подачу та за подачу позовної заяви судовий збір на рахунок Одеської обласної прокуратури.
Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права та неповним з`ясуванням всіх обставин справи. 

Зокрема, скаржник зазначає, що судом першої інстанції не враховано правових висновків щодо застосування приписів ст. ст. 1 ,2 ,7 ,8 ,12 Закону України «Про фермерське господарство», сформований Верховним Судом у постанові від 23.08.2023 в рамках справи №539/3886/19.
Водночас, скаржник зауважує, що судом першої інстанції, в порушення вказаних вимог Закону України «Про фермерське господарство» та не застосовуючи правові висновки Верховного Суду, не враховано, що ОСОБА_1 , звертаючись із заявами до голови Кілійської районної державної адміністрації про надання дозволів на розробку проектів спірних земельних ділянок площею 7,7 га та 10,0 га відповідно для ведення фермерського господарства та передачу їй в оренду строком на 49 років, будь – яких документів або відомостей, передбачених законодавством щодо підтвердження досвіду роботи у сфері сільського господарства або наявності освіти, здобутої у аграрному навчальному закладі, не надала. У поданих заявах (клопотаннях) ОСОБА_1 не обґрунтувала розміри земельних ділянок з урахуванням можливості їх обробітку, не зазначила при цьому перспективи фермерського господарства, не надала підтвердження наявності у неї техніки, необхідної для обробітку такої площі землі.
Отже скаржник вважає, що підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 про надання дозволів на розробку проектів відводу земельних ділянок площею 7З,7 га та 10.,0 га, які розташовані на території Старотроянiвської сільської ради за межами населеного пункту для ведення фермерського господарства та на передачу їй вказаних земель в оренду строком на 49 років, були відсутні. 
Більш того, апелянт стверджує, що судом не враховано, що наявними в матеріалах належними та допустимими письмовими доказами підтверджено, що ОСОБА_3 розпорядженням Кiлiйської районної державної адміністрації від 26.11.1997 №579 вже було передано у приватну власність земельну ділянку площею 2,00 га, розташовану на території Старотроянiвської сільської ради (на теперішній час – Суворовської селищної ради), для ведення селянського (фермерського) господарства (Державний акт на право приватної власності на землю III-ОД № 08439б).
Також, її чоловіку - ОСОБА_2 розпорядженням Кілійської РДА від 23.06.1997 №281 передано у приватну власність земельну ділянку площею 1,61 га, розташовану на території Старотроянiвської сільської ради (на теперішній час – Катлабузької селищної ради), для ведення селянського (фермерського) господарства (Державний акт на право приватної власності на землю I-ОД №035775) та розпорядженням Кiлiйської РДА від 23.06.1997 №281 надано у постійне користування земельну ділянку площею 20,00 га, розташовану на території Старотроянiвської сільської рали (на теперішній час - Катлабузької селищної ради), для ведення селянського (фермерського) господарства (Державний акт на право постійного користування землею II-ОД №029769).
Отже, апелянт стверджує, що ОСОБА_1 26.11.1997 отримала у власність земельну ділянку для ведення фермерського (селянського) господарства, яка увійшла до земель СФГ, засновником та членом вона стала. 
Тобто, ОСОБА_4 не мала права отримувати в оренду земельні ділянки для ведення фермерського господарства поза процедурою земельних торгів, оскільки вже використала таке право раніше.
Зважаючи на те, що земельну ділянку для ведення фермерського господарства можна отримати лише з метою створення юридичної особи - фермерського господарства, будь-яка інша мета отримання такої земельної ділянки, у тому числі, з метою розширення раніше створеного фермерського господарства, неприпустима та суперечить Закону України «Про фермерське господарство» та правовим висновкам щодо його застосування, викладеним у численних постановах Верховного Суду у подібних правовідносинах, що є релевантними на час розгляду справи. 
Апелянт зазначає, що оскільки спірні договори за відсутності для цього підстави, визначеної в абз. 2 ч. 2 ст. 134 Земельного кодексу України, укладені без дотримання конкурентних засад, тобто, спрямовані на незаконне заволодіння земельними ділянками комунальної власності, такі договори згідно з ч. 1, 2 ст. 228 Цивільного кодексу України є нікчемними (такі висновки щодо нікчемності договору через порушення конкурентного порядку набуття земельної ділянки викладені у постанові Верховного Суду від 20.07.2022 у справі №923/196/20).
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.06.2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Заступника керівника Одеської обласної прокуратури, м. Одеса на рішення Господарського суду Одеської області від 29.04.2025 року у справі №916/1004/24, призначено судове засідання.
04.07.2025 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Фермерського господарства “Димитрова 2022”, с. Старі Трояни Одеської області надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги повністю.
У відзиві відповідач зазначає, що станом на 1999 рік (момент правовідносин щодо отримання Державного акту №084396) статтею 9 чинного на той час Закону України «Про селянське (фермерське) господарство» передбачалося, що після одержання Державного акту на право приватної власності на землю, селянське (фермерське) господарство підлягає у 30-денний термін державній реєстрації у Раді народних депутатів, що передала у власність чи надала у користування земельну ділянку. 
Так, хоча Державним актом, виданим у 1999 році, передбачалося передача землі площею 2 га, проте, дана земельна ділянка не використовувалася ОСОБА_1 задля створення власного фермерського господарства, або ж будь-яким іншим чином. Цей факт пояснюється тим, що чоловіку ОСОБА_1 ОСОБА_2 також було передано земельні ділянки для ведення фермерського господарства, а тому сім`я вирішила, що на ведення одразу двох селянських (фермерських) господарств у них недостатньо ресурсів. У зв`язку з чим вважали доцільним на той час створити лише одне господарство, на основі земель ОСОБА_2 , так як їхня загальна площа значно перевищувала землі ОСОБА_1 .
Водночас, площа земельної ділянки у 2 га не дозволяла б вести економічно доцільний аграрний бізнес через свою неспроможність у забезпеченні кількості врожаю. 
В апеляційній скарзі вказано, що земельна ділянка площею 2 га увійшла до Фермерського господарства «Димитров», проте жодних документальних підтверджень цього немає. 
Також, відповідач стверджує, що прокурором повторюються обставини, зазначені в позові щодо того, що ОСОБА_1 є засновником Селянського фермерського господарства «Димитров».
Проте, жодних обґрунтувань чи документальних доводів позивачем на підтвердження такого висновку не надавалося. 
Засновником Селянського фермерського господарства «Димитров» є ОСОБА_2 , що вказано безпосередньо у Статуті Селянського фермерського господарства «Димитров», зареєстрованому Кілійською районною державною адміністрацією 16 січня 1998 року, копії якого додавались до відзиву на позов. 
Окрім того, у Статуті також вказано, що ОСОБА_1 є членом цього господарства. 
Дійсно, Селянське фермерське господарство “Димитров” було створено саме на базі ділянок, які надавались у 1997 році ОСОБА_2 , але до складу земель вказаного фермерського господарства не було включено земель, наданих ОСОБА_1 .
До того ж, відповідач зауважує, що прокурором під час подання позову не надано жодних доказів щодо передачі в користування чи власність Селянського фермерського господарства “Димитров” земельної ділянки площею 2 га від ОСОБА_1 .
Також, відповідач зазначає, що у законодавстві в 2012 році, як і на сьогоднішній час, не передбачено заборони отримання земельної ділянки з підстав використання подібного права за колишнім законодавством. Говорити про те, що у 1999 році ОСОБА_1 використала право на безоплатне отримання землі для ведення фермерського господарства неможливо, адже та форма норми права, яка існувала у 2012, була відсутня у 1999 році. Додатково відповідач зазначає, що в ст. 8 Закону України «Про фермерське господарство» вказано, що можливість реалізації права на створення фермерського господарства безпосередньо пов`язана з наданням земельних ділянок для ведення фермерського господарства, що є обов`язковою умовою для державної реєстрації фермерського господарства. 
Відповідно до вищезазначеного, договори оренди земельних ділянок ОСОБА_1 були укладені 26.03.2021 та 05.08.2021 року. Виходячи з цього, ОСОБА_1 змогла розпочати процес створення фермерського господарства лише у серпні 2021 року. 
Проте проведення зборів, підготовка Статуту та його затвердження, підготовка всіх необхідних документів для реєстрації, та безпосередньо сам процес реєстрації фермерського господарства потребують часу. 
Також, відповідач звертає увагу на відсутність у чинному законодавстві конкретного строку для створення фермерського господарства після отримання земельних ділянок. Виходячи з цього, ОСОБА_1 не порушила законодавство, а навпаки, дотрималася його в повній мірі, оскільки жодних порушень безпосередньо у процесі створення та реєстрації Фермерського господарства “Димитрова 2022” не було виявлено.
Відповідач звертає увагу, що ОСОБА_1 підтвердила свою здатність займатися сільським господарством таким документом, як Статут Селянського фермерського господарства «Димитров», адже саме в Статуті вказано, що ОСОБА_1 є членом господарства з 1998 року. 
Тобто, у 2012 році ОСОБА_1 мала досвід у роботі сільськогосподарського підприємства терміном 14 років. 
Безпосередньо на засіданнях Кілійської районної державної адміністрації відповідачем вказувалося на наявність у ОСОБА_2 техніки та про подальше укладення договорів оренди даної техніки. Також відповідач вказує, що вимога щодо наявності сільськогосподарської техніки на момент подачі заяви ОСОБА_1 до Кілійської районної державної адміністрації є бажаною, але не обов`язковою.
На підставі вищевказаного, відповідач стверджує, що ОСОБА_1 отримала як фізична особа, у спосіб, передбачений чинним законодавством, земельні ділянки загальною площею 83,7 га для ведення фермерського господарства із земель сільськогосподарського призначення, що перебували в державній власності за межами населеного пункту на території Старотроянівської сільської ради у користування на умовах оренди. 
Також є безпідставним твердження прокурора у позовній заяві, що рішення Кілійської районної державної адміністрації є незаконним, оскільки це не було доведено, а рішення не було визнано незаконним чи недійсним.
Відзив долучено до матеріалів справи.
17.10.2025 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Керівника Ізмаїльської окружної прокуратури надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в якому висловлені заперечення по суті висловлених стверджень з надання додаткових доказів по справі.
22.10.2025 до Південно-західного апеляційного господарського суду від представника Фермерського господарства «Димитрова 2022», с. Старі Трояни Одеської області надійшли заперечення на відповідь на відзив, у якому останній просить суд залишити без розгляду відповідь на відзив та подані разом із нею докази по справі № 916/1004/24, відмовити у задоволенні апеляційної скарги повністю по справі № 916/1004/24.
Зокрема, заявник зазначає, що 19.06.2025 року судом апеляційної інстанції було постановлено ухвалу про відкриття апеляційного провадження та 04.07.2025 року відповідачем було подано відзив на апеляційну скаргу. До того ж, стороною позивача не вказано у відповіді на відзив щодо поновлення строку для подачі відповіді на відзив та не зазначено поважних причин пропуску строку для його подачі. Тому подана прокуратурою відповідь на відзив не підлягає врахуванню під час вирішення справи в суді апеляційної інстанції з огляду на пропущені строки для її подачі.
Судова колегія не приймає та залишає без розгляду відповідь на відзив на апеляційну скаргу прокуратури, по-перше, оскільки вона подана з порушенням встановленого ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.06.2025 року строку для надання заяв та клопотань, що відповідно до норм ст.207 Господарського процесуального кодексу України є підставою для залишення таких клопотань без розгляду, по-друге, в суді апеляційної інстанції не передбачена можливість подання саме такого процесуального документа. Також не приймаються до уваги додані прокурором додаткові докази, оскільки останнім не надано суду клопотання про долучення їх до справи з викладенням поважних причин для розгляду питання щодо можливості їх розгляду судом апеляційної інстанції та поновленням пропущених строків на їх подання відповідно до норм чинного процесуального законодавства.
22.10.2025 до Південно-західного апеляційного господарського суду від представника Фермерського господарства «Димитрова 2022», с. Старі Трояни Одеської області надійшло клопотання про залишення позову без розгляду, у якому останній просить суд залишити без розгляду позов Керівника Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі Катлабузької селищної ради Ізмаїльського району Одеської області до Фермерського господарства “Димитрова 2022”, с. Старі Трояни Одеської області про застосування наслідків нікчемності договорів оренди, яке колегією суддів також не приймається та залишається без розгляду, оскільки воно подане з порушенням встановленого ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.06.2025 року строку для надання заяв та клопотань , що відповідно до норм ст.207 Господарського процесуального кодексу України є підставою для залишення таких клопотань без розгляду.
27.01.2026 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Керівника Ізмаїльської окружної прокуратури надійшли заперечення на клопотання Фермерського господарства «Димитрова 2022», с. Старі Трояни Одеської області про залишення позову без розгляду, які судом не розглядаються, оскільки вищевказане клопотання колегією суддів залишено без розгляду.
03.02.2026 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Керівника Ізмаїльської окружної прокуратури надійшло клопотання про долучення доказів, у якому останній просить суд долучити до матеріалів справи докази, а саме, копію листа Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області №221422-2025 від 17.10.2025 та копію податкової декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) СФГ «Димитров» за 2021 рік, яку отримано Кілійською ДПІ ГУ ДПС в Одеській області 19.01.2021, яке колегією також залишається без розгляду з вищенаведених підстав. Крім того, надані прокурором додаткові докази не існували на момент ухвалення оскарженого судового рішення, що виключає за будь-яких умов можливість їх огляду судом апеляційної інстанції.
05.02.2026 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Фермерського господарства «Димитрова 2022», с. Старі Трояни Одеської області надійшли додаткові пояснення, які колегією також не приймаються та залишаються без розгляду, оскільки вони також подані з порушенням встановленого ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.06.2025 року строку для надання заяв та клопотань, що відповідно до норм ст.207 Господарського процесуального кодексу України є підставою для залишення їх без розгляду.
В судовому засіданні, яке неодноразово відкладалося, прокурор підтримав доводи, викладені письмово в апеляційній скарзі, просив суд апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції скасувати з мотивів, викладених письмово.
Представники відповідача в судове засідання 03.02.2026 не з`явились, в попередньому судовому засіданні просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. 03.02.2026 року відповідач до Південно-західного апеляційного господарського суду надіслав клопотання, у якому просить провести судове засідання без участі сторони відповідача. Клопотання колегією суддів розглянуто та задоволено. 
Представники інших учасників справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, про що свідчать наявні у матеріалах справи довідки про доставку до їх електронних кабінетів ухвали про призначення судового засідання. Про причини неявки в судове засідання не повідомили, будь-яких заяв чи клопотань суду не надали.
Згідно із нормами ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.
Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі “Смірнов проти України”, відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.
Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Оскільки судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін, явка учасників судового процесу ухвалою суду не визнана обов`язковою, своїм правом на надання заяв по суті спору не скористалися, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності інших представників учасників справи.
Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи та вимоги апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційної скарги, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга потребує задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 29.04.2025 року у справі №916/1004/24 потребує скасування з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, з огляду на наступне.

Господарським судом Одеської області та Південно-західним апеляційним господарським судом було встановлено та неоспорено учасниками справи наступні обставини.

З матеріалів справи вбачається, що Розпорядженням Кілійської районної державної адміністрації від 23.06.1997 року №281 затверджено проект відведення земельних ділянок із земель запасу Старотроянівської сільської Ради загальною площею 210,87 га для поділу її у приватну власність та у постійне користування з метою створення селянських (фермерських) господарств, зокрема, ОСОБА_5 – 1,61 га ріллі богарної у приватну власність і 20,0 га ріллі богарної у постійне користування /т.1 а.с.151-153/.
Розпорядженням Кілійської районної державної адміністрації від 26.11.1997 року №579 затверджено проект відведення земельних ділянок для створення селянських /фермерських/ господарств на території Старотроянівської сільради та передано із земель запасу Старотроянівської сільради земельні ділянки ля створення селянських /фермерських/ господарств, зокрема, ОСОБА_1 – 2,0 га ріллі богарної у приватну власність /т.1 а.с.149-150/.
13.01.1999 року на підставі розпорядження Кілійської районної державної адміністрації Ради народних депутатів Київського району Одеської області від 26.11.1997 року №579 ОСОБА_1 було передано у приватну власність земельну ділянку площею 2,00 гектарів в межах згідно з планом, розташовану на території Старотроянівської сільської ради, для ведення селянського (фермерського) господарства, про що видано відповідний Державний акт на право приватної власності на землю, ІІІ-ОД №084396 /т.1 а.с.52-53/. Відповідні державні акти були видані і ОСОБА_2 /т.1 а.с.50-51,54-55/.
11.03.2013 року відповідно до договору оренди землі №154 орендодавець Кілійська районна державна адміністрація в особі голови ОСОБА_6 , з одного боку, та орендарем – громадянкою ОСОБА_1 , з другого, домовились, що орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для ведення Фермерського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, що перебувають в запасі на території Старотроянівської сільської ради.
Згідно з п. 2. договору в оренду передається земельна ділянка загальною площею 83,7 га, у тому числі 83,7 га ріллі, із земель сільськогосподарського призначення державної власності.
Договір укладено на термін, починаючи з 02 січня до 31 грудня 2023 (п. 8 договору).
Земельна ділянка передається в оренду для ведення Фермерського господарства (п. 14. договору).
Аналогічні за змістом договори оренди землі між орендодавцем Кілійською районною державною адміністрацією та орендарем - ОСОБА_1 щодо оренди земельної ділянки загальною площею 83,7 га, у тому числі 83,7 га ріллі, із земель сільськогосподарського призначення державної власності строком з 02 січня до 31 грудня 2014 були укладені також в 2014-2017 роках, а саме, у 2014 - № 73 від 14.02.2014, 2015 - № 110 від 05.01.2015, 2016 - №72 від 01.02.2016, 2017 - №54 від 04.02.2017 /т.1 а.с.156-165/.
Рішенням Суворовської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області від 02.03.2021 №160/VІІІ затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок гр. ОСОБА_1 в довгострокову оренду терміном на 49 років для ведення Фермерського господарства на території Старотроянівської сільської ради Кілійського району Одеської області (за межами населеного пункту), з кадастровими номерами 5122383900:01:003:0059, 5122383900:01:003:0060, 5122383900:01:003:0061, 5122383900:01:003:0062, 5122383900:01:003:0063, 5122383900:01:003:0064, загальною площею 83,7 га із земель сільськогосподарського призначення комунальної власності; та передано у довгострокову оренду терміном на 15 років ОСОБА_1 земельні ділянки із земель сільськогосподарського призначення комунальної власності, розташовані на території Суворовської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області (за межами населеного пункту), з кадастровими номерами 5122383900:01:003:0059, 5122383900:01:003:0060, 5122383900:01:003:0061, 5122383900:01:003:0062, 5122383900:01:003:0063, 5122383900:01:003:0064, загальною площею 83,7 га для ведення фермерського господарства. Також вказаним рішенням вирішено надати дозвіл ОСОБА_1 на оформлення договору оренди земельних ділянок та зареєструвати його згідно чинного законодавства /т.1 а.с.60/.
26.03.2021 Суворовська селищна рада Ізмайльського району Одеської області (орендодавець) в особі Суворовського селищного голови Босікевича Олега Євгеновича, з одного боку, та громадянка ОСОБА_1 (орендар), з другого, уклали договір оренди земельних ділянок кад. №5122383900:01:003:0059, 5122383900:01:003:0060, 5122383900:01:003:0061, 5122383900:01:003:0062, 5122383900:01:003:0063 /т.1 а.с.62-65/.
Відповідно до п. 1.1. договору “орендодавець” на підставі Закону України “Про оренду землі”, частини 12 Перехідних положень Земельного кодексу України (в ред. від 05.10.2011 р.) п. 2 Прикінцевих та Перехідних положень ЗУ №1012-VІІІ від 18.02.2016, та рішення Суворовської селищної ради VІІІ скликання №160 від 02.03.2021 року, надає, а “орендар” приймає в строкове платне користування (оренду) земельні ділянки кадастрові №5122383900:01:003:0059, 5122383900:01:003:0060, 5122383900:01:003:0061, 5122383900:01:003:0062, 5122383900:01:003:0063, із земель сільськогосподарського призначення комунальної власності, розташовані на території Суворовської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області (за межами населеного пункту).
Згідно з п. 2.1. договору в оренду передаються земельні ділянки сільськогосподарського призначення, загальною площею 73,7 гектарів, у тому числі ріллі 73,7 га. Договір укладено строком на 15 (п`ятнадцять) років (п. 3.1. договору).
Відповідно до п. 5.1. договору земельна ділянка із земель сільськогосподарського призначення комунальної власності передається в оренду для ведення Фермерського господарства.
Згідно з п. 6.3. договору передача земельної ділянки “орендарю” здійснюється за розробленим проектом відведення. Підставою розроблення проекту відведення земельної ділянки є розпорядження Кілійської РДА №453 від 12.07.2012 та №764 від 21.12.2012 року.
Також, 26.03.2021 сторонами підписано відповідний Акт приймання-передачі в оренду земельних ділянок 5122383900:01:003:0059, 5122383900:01:003:0060, 5122383900:01:003:0061, 5122383900:01:003:0062, 5122383900:01:003:0063 /т.1 а.с.67/.
05.08.2021 Суворовська селищна рада Ізмайльського району Одеської області (орендодавець) в особі Суворовського селищного голови Босікевича Олега Євгеновича, з одного боку, та громадянка ОСОБА_1 (Орендар), з другого, уклали договір оренди земельної ділянки кад. №5122383900:01:003:0064 /т.1 а.с.104-107/.
Відповідно до п. 1.1. договору “орендодавець” на підставі Закону України “Про оренду землі”, частини 12 Перехідних положень Земельного кодексу України (в ред. від 05.10.2011 р.) п. 2 Прикінцевих та Перехідних положень ЗУ №1012-VІІІ від 18.02.2016, Закону України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин” від 28.04.2021 №1423-ІХ, та рішень Суворовської селищної ради VІІІ скликання №160 від 02.03.2021 року та №308 від 14.07.2021 року, надає, а “орендар” приймає в строкове платне користування (оренду) земельну ділянку з кадастровим № 5122383900:01:003:0064, із земель сільськогосподарського призначення комунальної власності, розташовану на території Суворовської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області (за межами населеного пункту).
Згідно з п. 2.1. договору в оренду передається земельна ділянка сільськогосподарського призначення, загальною площею 10,0 гектарів, у тому числі ріллі 10,0 га.
Договір укладено строком на 15 (п`ятнадцять) років (п. 3.1. договору).
Відповідно до п. 5.1. договору земельна ділянка із земель сільськогосподарського призначення комунальної власності передається в оренду для ведення Фермерського господарства.
Згідно з п. 6.3. договору передача земельної ділянки “орендарю” здійснюється за розробленим проектом відведення. Підставою розроблення проекту відведення земельної ділянки є розпорядження Кілійської РДА №453 від 12.07.2012 та №764 від 21.12.2012 року.
Також 26.03.2021 сторонами підписано відповідний акт приймання-передачі в оренду земельної ділянки кад.№ 5122383900:01:003:0064 /т.1 а.с.109/.
05.08.2022 Суворовською селищною радою Ізмаїльського району Одеської області прийнято рішення №773/VІІІ “Про укладення додаткової угоди до договору оренди земельних ділянок кадастровий номером 5122383900:01:003:0059, 5122383900:01:003:0060, 5122383900:01:003:0061, 5122383900:01:003:0062, 5122383900:01:003:0063 від 26.03.2021 року і договору оренди земельної ділянки кадастровий №5122383900:01:003:0064 від 05.08.2021 року” /т.1 а.с.127/.
Вказаним рішенням Суворовська селищна рада Ізмаїльського району Одеської області вирішила укласти додаткову угоду до договору оренди земельних ділянок кадастровий номером 5122383900:01:003:0059, 5122383900:01:003:0060, 5122383900:01:003:0061, 5122383900:01:003:0062, 5122383900:01:003:0063 від 26.03.2021 року і договору оренди земельної ділянки кадастровий №5122383900:01:003:0064 від 05.08.2021 року, а саме:
1.1. Абзац перший преамбули викласти у наступній редакції: “орендодавець” Суворовська селищна рада Ізмаїльського району Одеської області (код ЄДРПОУ 04379166), в особі Суворовського селищного голови Босікевича Олега Євгеновича, що діє на підставі Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні”, з одного боку, та “орендар” Фермерське господарство “Димитрова 2022” (код ЄДРПОУ 44587357), в особі голови Димитрової Ірини Анатоліївни, діючої на підставі Статуту з другого, уклали цей договір про нижченаведене”.
1.2. В розділі “Реквізити сторін” змінити назву “орендаря”, та викласти у наступній редакції: “Фермерське господарство “Димитрова 2022” (код ЄДРПОУ 44587357), адреса: Одеська область, Ізмаїльський район, с. Старі Трояни, вул. 28 червня, 104.
Також на підставі вказаного рішення були укладені додаткові угоди з головою Фермерського господарства “Димитрова 2022”, с. Старі Трояни Одеської області про внесення відповідних змін до договору оренди земельних ділянок кадастрові №5122383900:01:003:0059, 5122383900:01:003:0060, 5122383900:01:003:0061, 5122383900:01:003:0062, 5122383900:01:003:0063 від 26.03.2021 року і договору оренди земельної ділянки кадастровий №5122383900:01:003:0064 від 05.08.2021 року.
Також, Ізмаїльською окружною прокуратурою Одеської області під час підготовки до звернення до суду з позовом було направлено ряд запитів для визначення фактичних обставин та обґрунтування позовних вимог.
На запит прокуратури Суворовська селищна рада Ізмаїльського району Одеської області надала відповідь від 28.05.2021 №589/02-13, відповідно до якої земельні ділянки: кад. №5122383900:01:003:0059 – площа 3,0 га; кад. №5122383900:01:003:0060 площа 50,0 га; кад. №5122383900:01:003:0061 – площа 10,0 га; кад. №5122383900:01:003:0062 – площа 7,0 га; кад. №5122383900:01:003:0063 – площа 3,7 га; були прийняті у комунальну власність 24.12.2020, що підтверджується рішенням Суворовської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області №62/VІІІ. 
У вказаному листі Селищна рада Ізмаїльського району Одеської області посилається на те, що зазначені земельні ділянки перебувають у користуванні ОСОБА_1 на підставі рішення Суворовської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області №62/VІІІ та укладеного договору оренди земельних ділянок від 26.03.2021 з урахуванням наступного: «на підставі п. 3 ст. 22 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам – для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, Фермерського господарства.
Статтею 123 Земельного кодексу України визначений порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування, зокрема зазначено, що рішення органів місцевого самоврядування приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі формування нової земельної ділянки. Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.
Враховуючи, що до 2020 року зазначені землі були у державній власності, ОСОБА_1 звернулась до розпорядника цих земель – Кілійської районної державної адміністрації – та отримала відповідний дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у користування на умовах оренди терміном до 49 років для ведення Фермерського господарства із земель сільськогосподарського призначення, що перебувають в державній власності за межами населеного пункту на території Старотроянівської сільської ради, що підтверджується розпорядженням №543 від 12.07.2012 року.
Прикінцевими та Перехідними положеннями Закону України “Про внесення змін до Земельного кодексу України щодо проведення земельних торгів” №1012-VІІІ від 18.02.2016 встановлено, що фізичні та юридичні особи, які до дня набрання чинності цим Законом одержали в установленому порядку дозвіл на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок або технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для передачі у власність або користування земельних ділянок державної та комунальної власності, мають право на отримання таких земельних ділянок без проведення земельних торгів у випадках, визначених положеннями частини другої статті 134 Земельного кодексу України, що виключаються цим Законом. 
Після отримання зазначених земельних ділянок у комунальну власність розпорядником зазначених земель стала Суворовська селищна рада Ізмаїльського району Одеської області. Частиною 6 статті 123 Земельного кодексу України визначено, що орган місцевого самоврядування після отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про надання земельної ділянки у користування. Згідно з частиною 12 статті 123 Земельного кодексу України рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються: 
затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;
вилучення земельних ділянок у землекористувачів із затвердженням умов вилучення земельних ділянок (у разі необхідності);
надання земельної ділянки особі у користування з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання, у тому числі (у разі необхідності) вимог щодо відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва.
Керуючись нормами чинного законодавства України, враховуючи отримання зазначених ділянок у комунальну власність, Суворовська селищна рада Ізмаїльського району Одеської області своїм рішенням від 02.03.2021 №160/VІІІ затвердила проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок, визначила умови їхнього використання і затвердила умови надання – терміном на 15 років з розміром орендної плати 8 відсотків від нормативної вартості земельних ділянок – та уклала відповідний договір оренди земельних ділянок від 26.03.2021 без проведення аукціону.
Земельна ділянка кад. № 5122383900:01:003:0064 площею 10,0 га була прийнята у комунальну власність 21.05.2021, що підтверджується рішенням Суворовської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області, на той момент розпорядником цієї ділянки за чинним законодавством не була».
Таким чином, в листі Суворовська селищна рада Ізмаїльського району Одеської області зазначає, що діє виключно на підставі чинного законодавства України та виключно в інтересах своєї громади, в тому числі, в частині регулювання земельних відносин.
12.10.2021 Суворовська селищна рада Ізмаїльського району Одеської області надала відповідь №1004.02.2-13, якою повідомила Ізмаїльську окружну прокуратуру, що Суворовська селищна рада Ізмаїльського району Одеської області рішенням №160/VІІІ від 02.03.2021 затвердила проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок 5122383900:01:003:0059, 5122383900:01:003:0060, 5122383900:01:003:0061, 5122383900:01:003:0062, 5122383900:01:003:0063, 5122383900:01:003:0064 загальною площею 83,7 га ОСОБА_1 та передала в довгострокову оренду терміном на 15 років для ведення Фермерського господарства на території Старотроянівської сільської ради Кілійського району Одеської області (за межами населеного пункту), що підтверджується договором оренди земельних ділянок площею 73,7 га від 26.03.2021 та договором оренди земельної ділянки площею 10 га від 05.08.2021.
Суворовська селищна рада Ізмаїльського району Одеської області у вказаному листі зазначила, що при прийнятті вказаного рішення та укладенні договорів оренди Суворовська селищна рада діяла в рамках чинного законодавства, що підтверджується наступним. Відповідно до чинної на 02.03.2021 року редакції Земельного кодексу, зокрема ч. 6 ст. 186, проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу, і затверджуються Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.
Чинною на той момент статтею 186-1 Земельного кодексу України встановлено, що виключною підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації. Разом з ним проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.
Суворовська селищна рада зазначає, що враховуючи позитивний висновок про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок загальною площею 83,7 га від 10.06.2019 року №621182-19 про відповідність земельному законодавству та відсутністю до нього зауважень та пропозицій, наданий експертом державної експертизи ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області, Суворовська селищна рада не мала законних підстав не затвердити поданий ОСОБА_1 проект землеустрою щодо відведення вищезазначених земельних ділянок. Державним експертом перевірялась як законність самого проекту, так і підстава розробки проекту – розпорядження Кілійської районної державної адміністрації від 12.07.2012 №453 та розпорядження Кілійської районної державної адміністрації від 21.12.2012 №764.
Керуючись статтею 123 Земельного кодексу України Суворовська селищна рада прийняла рішення про надання земельних ділянок комунальної власності у користування на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі формування нової земельної ділянки. Цим же рішенням №160/VІІІ від 02.03.2021 на підставі ч. 12 ст. 123 Земельного кодексу України Суворовська селищна рада, окрім затвердження проекту землеустрою, визначила умови її використання і затвердила умови надання – терміном 15 років замість 49 та розміром орендної плати 8 відсотків від нормативної вартості земельних ділянок.
Окремо Суворовська селищна рада зазначила, що до прийняття 18.02.2016 Закону України “Про внесення змін до Земельного кодексу України щодо проведення земельних торгів” передача громадянам земельних ділянок для ведення Фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів, для сінокосіння і випасання худоби, для городництва відбувалась без проведення земельних торгів. Згідно ж прикінцевих положень зазначеного закону фізичні та юридичні особи, які до дня набрання чинності цим Законом одержали в установленому порядку дозвіл на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок або технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для передачі у власність або користування земельних ділянок державної та комунальної власності, мають право на отримання таких земельних ділянок без проведення земельних торгів у випадках, визначених положеннями частини другої статті 134 Земельного кодексу України, що виключаються цим Законом.
Таким чином, Суворовська селищна рада стверджує, що розпорядження вищезазначеними земельними ділянками відбулось з дотриманням чинного законодавства України та в інтересах громади, адже в результаті затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок та укладення договорів оренди землі загальною площею 83,7 га з ОСОБА_1 надходження в бюджет територіальної громади склали 165 422,50 грн за одним договором та 17 023,80 грн за другим договором.
Листом від 16.11.2021 №13/02-14-4344 Виконавчим комітетом Ізмаїльського району Одеської області надано відповідь на запит керівника Ізмаїльської окружної прокуратури, якою, зокрема, повідомлено, що згідно проведених пошуків у ЄДР наявна інформація, що ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) є однією із засновників Селянського /фермерського/ господарства “Димитров” (код ЄДРПОУ 25414623) з 12.04.2017 року.
Головне управління Держпродспоживслужби в Одеській області надано відповідь №Вих-10361/10/24— 23 від 04.12.2023 на запит керівника Ізмаїльської окружної прокуратури, якою повідомлено, що згідно даних уніфікованої автоматизованої електронно-облікової системи-реєстру Держпродспоживслужби за ОСОБА_1 (код РНОКПП НОМЕР_1 ), трактори, самохідні шасі, самохідні сільськогосподарські, дорожньо-будівельні і меліоративні машини, сільськогосподарська техніка, інші механізми в Одеській області не зареєстровані.
15.11.2023 на запит керівника Ізмаїльської окружної прокуратури Виконавчим комітетом Ізмаїльського району Одеської області було надано відповідь, що згідно відомостей, що містяться у ЄДР щодо Фермерського господарства “Димитрова 2022”, с. Старі Трояни Одеської області знайдена наступна інформація:
- державна реєстрація створення юридичної особи проведена 21.01.2022, засновником та керівником зазначено ОСОБА_1 ;
- державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу проведена 08.09.2023, в результаті реєстраційної дії змінено керівника, засновника та кінцевого бенефіціарного власника з ОСОБА_1 на ОСОБА_7 , крім того збільшено розмір статутного (складеного) капіталу.
Згідно відомостей, що містяться у ЄДР щодо Селянського фермерського господарства “Димитров”, с. Старі Трояни Одеської області знайдена наступна інформація:
- дата реєстрації зазначеної юридичної особи 26.01.1998, тому відомостей про засновника та керівника на дату заснування відсутні у ЄДР. Станом на дату включення відомостей у ЄДР (18.08.2006) засновником та керівником зазначено ОСОБА_2 ;
- станом на 12.07.2012 засновником та керівником був ОСОБА_2 ;
- станом на сьогоднішній день керівником є ОСОБА_2 , а засновниками є: ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_2 ;
- ОСОБА_1 було внесено до ЄДР як керівника 13.11.2015, наступна зміна керівника на ОСОБА_2 була проведена 10.01.2023;
- ОСОБА_1 було внесено в ЄДР як засновника 12.04.2017, станом на сьогоднішній день ця інформація актуальна /т.1 а.с.137-138/.
Інших доказів щодо спірних правовідносин, які виникли між сторонами у даній справі, матеріали справи не містять.
Предметом спору у даній справі є встановлення обставин на підтвердження або спростування підстав застосування наслідків нікчемності договорів оренди, укладених між Суворовською (в подальшому Катлабузької) селищною радою Ізмаїльського району Одеської області та Фермерським господарством “Димитрова 2022” 26.03.2021 та 05.08.2021.
Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви, за якими суд апеляційної інстанції погодився з аргументами, викладеними скаржником в апеляційній скарзі та не погодився з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Перед тим, як переглядати оскаржуване рішення суду першої інстанції по суті позовних вимог, судова колегія досліджує підстави представництва прокурором інтересів держави в особі Катлабузької селищної ради Ізмаїльського району Одеської області. 
Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави в разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Частиною 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.
Відповідно до ч. 4 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає 4) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах.
Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу (ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру»).
Системне тлумачення положень ст. 53 Господарського процесуального кодексу України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво у суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах (висновок викладений у постановах Верховного Суду від 31.10.2019 у справі № 923/35/19, від 23.07.2020 у справі № 925/383/18).
Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.
Вирішуючи питання щодо наявності підстав для представництва, суд не повинен установлювати саме протиправність бездіяльності компетентного органу чи його посадової особи. Частиною 7 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що в разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження. Відтак, питання про те, чи була бездіяльність компетентного органу протиправною та які її причини, суд буде встановлювати за результатами притягнення відповідних осіб до відповідальності. Господарсько-правовий спір між компетентним органом, в особі якого позов подано прокурором в інтересах держави, та відповідачем не є спором між прокурором і відповідним органом, а також не є тим процесом, у якому розглядається обвинувачення прокурором посадових осіб відповідного органу у протиправній бездіяльності.
Отже, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим (аналогічні висновки викладено у пунктах 38-40, 42, 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18).
Як вже зазначалось, обґрунтовуючи підстави для представництва інтересів держави в особі Катлабузьької селищної ради Ізмаїльського району Одеської області, прокурор вказав про те, що ним було встановлено, що Димитрова І.А., а в подальшому Фермерське господарство «Димитрова 2022», с. Старі Трояни Одеської області на підставі незаконних рішень Суворовської селищної ради отримало в оренду у позаконкурентний спосіб земельні ділянки, однак, належних заходів щодо усунення виявлених порушень на той час Суворовською селищною радою вжито не було.
З матеріалів справи вбачається, що Ізмаїльською окружною прокуратурою неодноразово на адресу Суворовської селищної ради скеровувались листи в порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», у яких повідомлялось про виявлені порушення чинного законодавства, допущені під час передачі в оренду спірних земельних ділянок та необхідності вжиття заходів на їх усунення (листи від 21.05.2021 №59-1538вих21, від 01.10.2021 №59-4107вих-21), (т. 1 а.с. 56-57 та а.с 113-117).
Проте, належних заходів щодо усунення виявлених порушень Суворівською селищною радою протягом розумного строку вжито не було та листами відповіді ради зводяться до констатації законності рішень ради та (т. 1 а.с 58-59 та 118-119).
З огляду на викладене, задля того, щоб інтереси територіальної громади та держави в цілому не залишились незахищеними, а земельні ділянки були повернуті власнику, Керівник Ізмаїльської окружної прокуратури звернувся до Господарського суду Одеської області із зазначеним позовом в інтересах держави в особі Каталабузької (Суворовської) селищної ради Ізмаїльського району Одеської області, а саме, у зв`язку з тим, що орган, уповноважений здійснювати захист інтересів, таких заходів не здійснює.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що прокурором підтверджені підстави для представництва інтересів держави в особі Катлабузьької селищної ради Ізмаїльського району Одеської області і дотримано передбачений ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» порядок реалізації такого захисту.
Щодо доводів апеляційної скарги стосовно вирішення спору по суті, судова колегія зазначає таке.
Відносини, пов`язані із створенням, діяльністю та припиненням діяльності фермерських господарств, регулюються Земельним кодексом України, Законом України "Про фермерське господарство" та іншими нормативно-правовими актами України.
Частиною першою статті 116 Земельного кодексу України (тут і далі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
За змістом частин першої-третьої статті 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.
Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.
Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу.
Стаття 123 Земельного кодексу України врегульовує загальний порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування у тих випадках, коли згідно із законом земельні торги не проводяться; визначає вимоги до змісту клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; забороняє компетентним органам вимагати не передбачені цією статтею матеріали та документи; установлює загальні підстави для відмови в наданні такого дозволу.
Згідно з частиною першою статті 1 Закону України "Про фермерське господарство" (тут і далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону.
Відповідно до частини першої статті 5 Закону України "Про фермерське господарство" право на створення фермерського господарства має кожний дієздатний громадянин України, який досяг 18-річного віку та виявив бажання створити фермерське господарство.
Порядок надання (передачі) земельних ділянок для ведення фермерського господарства визначений статтею 7 Закону України "Про фермерське господарство". 
Згідно зі статтею 8 Закону України "Про фермерське господарство" фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, за умови набуття громадянином України або кількома громадянами України, які виявили бажання створити фермерське господарство, права власності або користування земельною ділянкою.
Таким чином, можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов`язана з наданням (передачею) йому земельних ділянок для ведення фермерського господарства як форми підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією. Надання (передача) фізичній особі земельних ділянок для ведення фермерського господарства є обов`язковою умовою для державної реєстрації фермерського господарства (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.02.2020 у справі № 922/614/19).
Відповідно до статті 12 Закону України "Про фермерське господарство" землі фермерського господарства можуть складатися із: земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі; земельних ділянок, що належать громадянам - членам фермерського господарства на праві приватної власності; земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди. Права володіння та користування земельними ділянками, які знаходяться у власності членів фермерського господарства, здійснює фермерське господарство.
За змістом положень статей 1, 5, 7, 8, 12 Закону України "Про фермерське господарство" після укладення договору користування землею, у тому числі на умовах оренди, фермерське господарство реєструється в установленому законом порядку і з дати реєстрації набуває статусу юридичної особи. З цього часу обов`язки землекористувача земельної ділянки здійснює фермерське господарство, а не громадянин, якому вона надавалась. Після державної реєстрації фермерське господарство має право на отримання додаткової земельної ділянки (ділянок), але як юридична особа, на конкурентних засадах через участь у торгах, а не як фізична особа - громадянин України із метою створення фермерського господарства.
З урахуванням вимог статей 7, 8, 12 Закону України "Про фермерське господарство", статей 116, 121, 123, 134 Земельного кодексу України право на безоплатне отримання земельної ділянки державної власності одного виду громадянин може використати один раз. Додатково земельні ділянки громадянин або фермерське господарство можуть отримати на конкурентних засадах через участь у торгах. Аналогічні висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2019 у справі № 525/1225/15-ц, у постановах Верховного Суду від 13.06.2023 у справі № 908/1445/20, від 07.06.2023 у справі № 922/3737/19, від 14.03.2023 у справі № 922/1974/19, від 07.03.2023 у справі № 922/3108/19.
З матеріалів справи вбачається, що розпорядженням Кілійської районної державної адміністрації від 26.11.1997 №579 ОСОБА_1 передано у приватну власність земельну ділянку площею 2,00 га, розташовану на території Старотроянської сільської ради (на теперішній час Суворівська селищна рада), для ведення селянського (фермерського ) господарства (Державний акт на право приватної власності на землю ІІІ-ОД №084396).
Отже, вбачається, що ОСОБА_1 , отримавши у приватну власність земельну ділянку саме для ведення фермерського господарства, вже використала своє право на пільгове отримання земельної ділянки в рамках процедури створення фермерського господарства. При цьому, не створення ОСОБА_13 протягом більше 20 років фермерського господарства на підставі такого отримання свідчить лише про порушення нею норм Закону України «Про селянське (фермерське) господарство» в частині вимог про зобов`язання створення фермерського господарства після отримання державного акту на право власності на землю протягом 30—ти днів і не може бути підставою для отримання інших земельних ділянок у приватну власність для створення іншого фермерського господарства.
На момент прийняття Кілійською райдержадміністрацією розпоряджень з метою отримання дозволів на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у користування ОСОБА_1 , останній було відомо, що вона вже використала своє право на отримання земельної ділянки для ведення фермерського господарства.
Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2019 у справі №525/1215/15-ц зазначено, що з урахуванням вимог ст. 7.12 Закону України №973-ІV, ст. 116, 118, 121, 113, 134 Земельного кодексу України право на безоплатне отримання земельної ділянки державної власності одного виду громадянин може використати один раз. Додатково земельні ділянки громадянин або фермерське господарство можуть отримати тільки на конкурентних засадах через участь у торгах.
Враховуючи наведене, судова колегія апеляційної інстанції вважає, що набувач спірних земельних ділянок не міг законно набути право користування ними. Натомість, він набув зазначене право в спосіб, який за формальними ознаками має вигляд законного, однак юридичне оформлення права користування землею стало можливим у результаті прийняття органом державної влади низки рішень, які не є такими.
Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 17.09.2020 у справі №917/1416/19.
Отже, дослідивши підстави і порядок отримання ОСОБА_1 спірних земельних ділянок в оренду, судова колегія суду апеляційної інстанції встановила обставини повторного звернення ОСОБА_1 для отримання спірних земельних ділянок за позаконкурсною процедурою, що свідчить про порушення у наведеному випадку встановленої законом процедури набуття права оренди на спірні земельні ділянки для ведення фермерського господарства.
Згідно зі статтею 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
За змістом частин першої та третьої статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Частиною другою статті 215 Цивільного кодексу України, зокрема, передбачено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).
Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (стаття 216 Цивільного кодексу України).
Правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним (ч.ч.1,2 ст. 228 Цивільного кодексу України).
Неконкурентне надання землі у користування не відповідає принципам справедливості, розумності і добросовісності (пункт 6 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України). Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2020 у справі №688/2908/16-ц.
Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норм права, передбачених частинами 1, 2 статті 228 Цивільного кодексу України, договір оренди земельної ділянки, укладений без дотримання конкурентних засад, спрямований на незаконне заволодіння земельною ділянкою, відповідно до частин 1, 2 статті 228 Цивільного кодексу України є нікчемним.
Окрім того, колегія суду звертає увагу на те, що у постанові Верховного Суду від 09.08.2023 у справі №922/1832/19 також зазначено, якщо існує зловживання громадянином такими пільговими умовами, орган виконавчої влади чи місцевого самоврядування повинен не допустити надання йому земельної ділянки на пільговій (позаконкурентій) основі, однак якщо і орган виконавчої влади чи місцевого самоврядування не перешкоджає такому зловживанню, то ці особи (громадянин та відповідний орган) створюють незаконні передумови для отримання громадянином земельної ділянки на пільговій (позаконкурентій) основі, а правочин, укладений за наслідками таких діянь, спрямований на отримання земельної ділянки без дотримання конкурентних засад, спрямований на незаконне заволодіння земельною ділянкою державної чи комунальної власності, то він, відповідно до частин першої та другої статті 228 ЦК України, є нікчемним.
Нікчемність правочину має місце не внаслідок повторного отримання спірної земельної ділянки, а у зв`язку з отриманням її всупереч імперативним вимогам Земельного кодексу України про неможливість такого отримання в позаконкурсному порядку (постанова Верховного Суду від 10.01.2024 у справі №922/1130/23).
Оскільки спірні договори оренди за відсутності для цього підстави, визначеної в абзаці 2 частини 2 статті 134 Земельного кодексу України, укладені без дотримання конкурентних засад, тобто, спрямовані на незаконне заволодіння земельною ділянкою комунальної власності, такі договори згідно з частинами 1 та 2 статті 228 Цивільного кодексу України є нікчемними. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04.10.2023 у справі №916/2319/22.
За змістом статей 15 і 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. Перелік способів захисту, визначений у частині 2 статті 16 Цивільного кодексу України, не є вичерпним. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини 2 вказаної статті).
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17, від 11.09.2018 у справі №905/1926/16, від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц, від 11.09.2019 у справі №487/10132/14-ц, від 16.06.2020 у справі №145/2047/16-ц, від 11.10.2023 у справі №927/864/21.
Спосіб захисту права або інтересу повинен бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.01.2021 у справі №522/1528/15-ц).
У разі, коли сторона правочину вважає його нікчемним, вона за загальним правилом може звернутися до суду за застосуванням наслідків виконання недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обґрунтовуючи вимоги його нікчемністю.
У разі, якщо майно передане власником за правочином, який є нікчемним або оспорюваним, і таке майно залишається у набувача, то позов про визнання правочину недійсним та про застосування наслідків недійсності правочину є ефективним способом захисту. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.01.2024 у справі №908/1445/20, від 21.11.2023 у справі №908/423/20.
Враховуючи, що за результатами апеляційного перегляду даної справи судова колегія апеляційної інстанції дійшла висновку про те, що спірні договори оренди землі є нікчемними, то вони не породжують правових наслідків, крім пов`язаних з його недійсністю, а тому користування (зайняття) відповідачем земельними ділянками є незаконним, без встановлених законом підстав.
Отже, відсутність у орендаря правових підстав для користування земельними ділянками (користування землею на підставі нікчемного договору) свідчить про те, що відповідач використовує її незаконно, і власник має право вимагати усунення перешкод у користуванні та розпорядженні таким майном. 
Подібна правова позиція викладена в пункті 5.22 постанови Верховного Суду від 10.01.2024 у справі № 922/1130/23.
Судова колегія крім іншого враховує, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною (ч.ч.1,2 ст.216 Цивільного кодексу України).
Двостороння реституція є обов`язковим наслідком визнаного судом недійсним правочину та не може бути проігнорована сторонами. Тобто при недійсності правочину повернення отриманого сторонами за своєю правовою природою становить юридичний обов`язок, що виникає із закону у разі недійсності правочину. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23.09.2021 у справі №904/1907/15.
У разі, якщо майно передане власником за правочином, який є нікчемним або оспорюваним, і таке майно залишається у набувача, то позов про визнання правочину недійсним та про застосування наслідків недійсності правочину є ефективним способом захисту. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.01.2024 у справі №908/1445/20, від 21.11.2023 у справі №908/423/20.
Виходячи з правової природи орендних відносин та обставин щодо фактичного користування відповідачем майном, яке мало місце у зазначених спірних правовідносинах та що не заперечується сторонами,  на підставі договору оренди в разі визнання його недійсним (нікчемним) унеможливлює застосування наслідків недійсності правочину відповідно до статті 216 Цивільного кодексу України, оскільки використання майна - «річ» безповоротна, і відновити первісне положення сторін практично неможливо. 
Отже, специфіка правовідносин за договором оренди полягає в тому, що здійснити подвійну реституцію в разі недійсності (нікчемності) такого правочину, зважаючи на закладений у частині першій статті 216 Цивільного кодексу України зміст, у спірних правовідносинах із дотриманням принципів рівноправності, пропорційності, справедливості неможливо.
Таким чином, фактичне користування майном на підставі договору оренди унеможливлює у разі його недійсності (нікчемності) проведення між сторонами двосторонньої реституції, тому такий договір є недійсним з моменту його вчинення, а зобов'язання (права та обов'язки) за цим недійсним (нікчемним) правочином - припиняються на майбутнє, що узгоджується зі змістом вимог статті 236 Цивільного кодексу України.
В даному випадку прокурором заявлено вимоги про застосування наслідків нікчемного правочину у вигляді повернення власнику спірних земельних ділянок.
Зважаючи на підстави та зміст позову прокурора, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що обраний прокурором спосіб захисту (повернення спірних земельних ділянок) відповідає належному способу захисту, призводить до відновлення порушених прав держави в особі Катлабузької селищної рали Ізмаїльського району Одеської області та є ефективним.
Застосування наслідків недійсності правочину у зв`язку із визнанням його нікчемним, передбачені у Цивільному кодексі України. Підстави для такого визнання є доступними, чіткими, а наслідки їхнього застосування - передбачуваними для сторін правочинів.
Окрім викладеного, колегія суддів звертає увагу на відсутність в даному випадку порушення приписів статті 1 Першого протоколу до Конвенції, з огляду на встановлені судом обставини справи щодо порушення вимог земельного законодавства в частині формування та надання земельної ділянки, оскільки відповідно до усталеної практики Верховного Суду захисту підлягає лише законно набуте право. При цьому Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що право, яке захищається судом не є ілюзорним, а особа, яка скаржиться на порушення його або її права на власність, повинна, перш за все, продемонструвати, що таке право існувало ("Pistorova v. the Czech Republic"; "Des Fours Walderode v. the Czech Republic"; "Zhigalev v. Russia"), а посилання на правомірні очікування як складові категорії "майно" можливо за умови якщо вони є законними, спрямованими на реалізацію особою належного їй суб`єктивного права, зумовлені раціональністю сподівань учасників суспільних відносин (див., наприклад рішення у справах "Pressos Compania Naviera S.A. and Others v. Belgium", "Kopecky v. Slovakia", "Belane Nagy v. Hungary " тощо).
Водночас за даною справою зазначені критерії не дотримані, а отже, непропорційне та необґрунтоване втручання у мирне володіння земельними ділянками відповідача з боку держави відсутнє, оскільки саме дії відповідачів були спрямовані на отримання спірних земельних ділянок в позаконкурентний спосіб.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення позовних вимог прокурора про зобов`язання відповідача повернути у комунальну власність в розпорядження Катлабузької селищній раді Ізмаїльського району Одеської області оскаржуваних земельних ділянок, оскільки договори оренди, на підставі яких ці земельні ділянки були передані у користування, є нікчемними, а відтак, відповідач користуються земельними ділянками за відсутністю на те правових підстав.
Таким чином, висновок господарського суду, що договори оренди від 26.03.2021 та 05.08.2021 не є нікчемними, не відповідають матеріалам справи, є помилковим, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції є необґрунтованим та підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог прокурора.
Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову прокурора не врахував, що договори оренди, укладені між позивачем та відповідачем суперечать цивільному та земельному законодавству, а також інтересам територіальної громади, у власності якої перебувають земельні ділянки та є нікчемними, а земельні ділянки підлягають поверненню фермерським господарством територіальній громаді - Катлабузькій селищній раді. Крім того, висновок суду першої інстанції, що договори оренди не є нікчемними, оскільки їх недійсність прямо не встановлена законом та за своєю правовою сутністю є договорами оспорюваними та можуть бути визнані судом недійсними, що відповідає вимогам ст. 215 Цивільного кодексу України, зроблений без урахування правових висновків Верховного Суду, викладених у подібних правовідносинах.
Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Змагальність сторін є одним із основних принципів господарського судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).
Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (ст. 78 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Тлумачення змісту ст.79 Господарського процесуального кодексу України свідчить про те, що ця стаття покладає на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
Аналогічний висновок Верховного Суду викладений у постанові від 16.02.2021 у справі №927/645/19.
Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови ВС від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17). 
Зазначений підхід узгоджується і з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.1 ст.32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".
Отже, надаючи оцінку всім доказам та доводам прокурора у їх сукупності із застосуванням стандарту доказування “вірогідності доказів”, судова колегія доходить висновку про те, що докази, надані прокурором на підтвердження обставин щодо отримання відповідачем земельних ділянок для ведення фермерського господарства поза конкурентний спосіб засновником фермерського господарства Димитровою І.А. є такими, що відповідають таким стандартам.
Наведені норми зобов`язують суд у кожному конкретному випадку оцінювати наявні докази в їх сукупності, з урахуванням повноти встановлення всіх обставин справи, які необхідні для правильного вирішення спору. Отже, вимогами процесуального права визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.
З огляду на вищевикладене, враховуючи встановлені обставини, судова колегія не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог Керівника Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі Катлабузької селищної ради Ізмаїльського району Одеської області про застосування наслідків нікчемності договорів оренди землі, вважає, що доводи прокурора, викладені в позовної заяві та апеляційній скарзі, знайшли своє підтвердження під час перегляду судом апеляційної інстанції оскаржуваного рішення, тому апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід скасувати з прийняттям нового рішення про задоволення позову в повному обсязі.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.
Відповідно до частини першої статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Заступника керівника Одеської обласної прокуратури, м.Одеса на рішення Господарського суду Одеської області від 29.04.2025 року у справі №916/1004/24 потребує задоволення, а оскаржуване рішення Господарського суду Одеської області від 29.04.2025 у справі №916/1004/24 потребує скасування з ухваленням судом апеляційної інстанції нового судового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на відповідача.
Керуючись статтями ст. ст. 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Заступника керівника Одеської обласної прокуратури, м. Одеса на рішення Господарського суду Одеської області від 29.04.2025 року у справі №916/1004/24 задовольнити.
Рішення Господарського суду Одеської області від 29.04.2025 у справі №916/1004/24 скасувати.
Задовольнити позовні вимоги Керівника Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі Катлабузької селищної ради Ізмаїльського району Одеської області до Фермерського господарства “Димитрова 2022”, с. Старі Трояни Одеської області про застосування наслідків нікчемності договору оренди земельних ділянок загальною площею 73,7 га від 26.03.2021 та договору оренди земельної ділянки площею 10 га від 05.08.2021, укладених між Суворовською (Катлабузькою) селищною радою та Фермерським господарством “Димитрова 2022”, с. Старі Трояни Одеської області та зобов`язання Фермерське господарство “Димитрова 2022”, с. Старі Трояни Одеської області повернути Суворовській (Катлабузької) селищній раді Ізмаїльського району Одеської області земельні ділянки комунальної власності.
Зобов`язати Фермерське господарство “Димитрова 2022” (68310, Ізмаїльський район, Одеська область, село Старі Трояни, вулиця 28 Червня, будинок 104, ЄДРПОУ 44587357) повернути Катлабузькій селищній раді Ізмаїльського району Одеської області (68640, Україна, Ізмаїльський район, Одеська область, селище Катлабуг, вулиця Незалежності, будинок 47, код ЄДРПОУ 04379166) земельні ділянки комунальної власності з кадастровими номерами: 
- 5122383900:01:003:0059 площею 3,0 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2276335451223, номер відомостей про речове право: 40258874), 
- 5122383900:01:003:0060 площею 50,0 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2276327451223, номер відомостей про речове право: 40258744), 
- 5122383900:01:003:0061 площею 10,0 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2276318051223, номер відомостей про речове право: 40258579), 
- 5122383900:01:003:0062 площею 7,0 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2276307951223, номер відомостей про речове право: 40258427) 
- 5122383900:01:003:0063 площею 3,7 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2276154051223, номер відомостей про речове право: 40255668).
- 5122383900:01:003:0064 площею 10,0 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2374574651223, номер відомостей про речове право:43513652).
Стягнути з Фермерського господарства “Димитрова 2022” (68310, Ізмаїльський район, Одеська область, село Старі Трояни, вулиця 28 Червня, будинок 104, ЄДРПОУ 44587357) на користь Одеської обласної прокуратури (65026, м. Одеса, вулиця Італійська, будинок 3, ЄДРПОУ 03528552) витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 6056,00 (шість тисяч п`ятдесят шість гривень) грн та за подання апеляційної скарги у розмірі 9084,00 (дев`ять тисяч вісімдесят чотири гривні) грн.
Доручити Господарському суду Одеської області видати відповідні накази із зазначенням необхідних реквізитів.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення може бути оскаржена в касаційному порядку в строки, передбачені ст. 288 Господарського процесуального кодекс України.
Вступна і резолютивна частина постанови проголошені в судовому засіданні 05.02.2026 року. 
Повний текст постанови складено 09.02.2026 року.

Головуючий суддя Г.І. Діброва

Судді Я.Ф. Савицький

А.І. Ярош