ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2025 року
м. Київ
справа № 285/1375/22
провадження № 51-3392км25 
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
в режимі відеоконференції:
захисника  ОСОБА_6 ,
засудженої  ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника засудженої ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 , на вирок Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 19 лютого 2025 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 01 липня 2025 рокуу кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за 
№ 12021060530000575, за обвинуваченням
ОСОБА_7 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки 
с. Новопетрівське Талалаївського району Чернігівської області, жительки 
АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 Кримінального кодексу України. 
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 19 лютого 2025 року ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК, та призначено їй покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 6 років.
Вирішено питання щодо: цивільного позову; початку строку відбування покарання; процесуальних витрат; скасування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна; речових доказів.
За встановлених у вироку обставин ОСОБА_7 визнано винуватою у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило тяжкі тілесні ушкодження (ч. 2 ст. 286-1 КК).
Так, 28 серпня 2021 року о 08:00 ОСОБА_7 , в порушення вимог пунктів 2.1.а, 2.9.а Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів від 10 жовтня 2001 № 1306 (далі - ПДР), перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, не маючи посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, рухаючись на мотоциклі «Spark», р. н. НОМЕР_1 , по автодорозі між селами Барвинівка й Тальки Новоград-Волинського району Житомирської області в напрямку с. Тальки, в порушення вимог пунктів 10.1., 10.4., 16.13 ПДР, перед зміною напрямку руху ліворуч, не переконалась, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, виконуючи поворот ліворуч, не дала дорогу зустрічному транспортному засобу, внаслідок чого допустила зіткнення з мотоциклом «Skymoto», р. н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_8 , який отримав тяжкі тілесні ушкодження.
Порушення водієм ОСОБА_7 вимог пунктів 2.1.а, 2.9.а, 10.1., 10.4. та 16.13. ПДР перебуває у прямому причинному зв`язку із виникненням цієї ДТП та її наслідками.
Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 01 липня 2025 року вирок міськрайонного суду щодо ОСОБА_7 змінено та призначено їй за ч. 2 ст. 286-1 КК покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 6 років. В іншій частині вирок суду залишено без змін.
Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
У касаційній скарзі захисник, посилаючись, зокрема, на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
В обґрунтування своїх вимог сторона захисту зазначає про недоведеність поза розумним сумнівом належними й допустимими доказами вчинення засудженою інкримінованого їй діяння у стані алкогольного сп`яніння, оскільки під час судового розгляду не досліджено оригіналу результатів токсикологічного дослідження крові ОСОБА_7 від 03 вересня 2021 року № 2728 (далі - результатів дослідження). Натомість у матеріалах кримінального провадження міститься дев`ять копій зазначеного документа, які відрізняються, зокрема, за формою бланків,стилем написання, різними місцями проставлення печаток.
На переконання захисника, ці копії не підтверджують перебування засудженої 
в стані алкогольного сп`яніння на момент ДТП та ставлять під сумнів правильність кваліфікації її діяння за ч. 2 ст. 286-1 КК.
Вважає, що суди зобов`язані були, відповідно до приписів ст. 94 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), дослідити ці документи, один з яких, на думку сторони захисту, помилково визнано оригіналом, оцінити їх з точки зору належності та допустимості, однак, за твердженням захисника, цього зроблено 
не було.
Зазначає, що суди першої та апеляційної інстанцій, в порушення приписів статей 22, 23, 370, 404 та 419 КПК, належним чином не перевірили й не дослідили копій результатів дослідження від 03 вересня 2021 року № 2728, не встановили підстав, передбачених ч. 5 ст. 99 КПК, для визнання їх допустимими доказами, а також залишили поза увагою клопотання сторони захисту про допит свідків, що призвело до істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки перешкодило ухваленню законних й обґрунтованих судових рішень.
Позиції учасників судового провадження 
У судовому засіданні захисник та засуджена підтримали касаційну скаргу.
Прокурор заперечив щодо задоволення касаційної скарги захисника.
Мотиви Суду 
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження і доводи, викладені 
у касаційній скарзі, Суд дійшов висновку, що касаційна скарга захисника не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені 
в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Відповідно до положень ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.
Як убачається з касаційної скарги, сторона захисту не погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо перебування ОСОБА_7 у стані алкогольного сп`яніння під час ДТП. У решті висновки судів не оспорюються, а тому Суд 
їх не перевіряє.
Стосовно доводів касаційної скарги захисника щодо недоведення поза розумним сумнівом належними й допустимими доказами вчинення засудженою інкримінованого їй діяння у стані алкогольного сп`яніння, то колегія суддів зазначає, що ці твердження сторони захисту є безпідставними.
Так, суд першої інстанції, обґрунтовуючи свій висновок про перебування засудженої під час ДТП у стані алкогольного сп`яніння послався на результати токсикологічного дослідження від 03 вересня 2021 року № 2728, згідно з яким у крові ОСОБА_7 виявлено алкоголь в концентрації 1,78 проміле. 
Апеляційний суд, переглянувши кримінальне провадження за апеляційними скаргами сторони захисту, погодився з висновками місцевого суду про те, що стан алкогольного сп`яніння засудженої в момент ДТП доведено даними, які містяться у результатах лабораторного дослідження крові.
Водночас, колегія суддів вважає неспроможними твердження захисника про те, що долучені до матеріалів кримінального провадження оригінал і копії результатів токсикологічного дослідження є недопустимими і неналежними доказами через те, що бланки на яких містяться фактичні дані щодо стану алкогольного сп`яніння 
ОСОБА_7 відрізняються, зокрема, за формою, стилем написання, різними місцями проставлення печаток.
Аналогічні за змістом доводи були предметом ретельної перевірки судів першої та апеляційної інстанцій, які не встановили підстав для сумніву у належності, допустимості та достовірності цих письмових доказів. 
Так, із матеріалів провадження вбачається, що під час судового розгляду 
в місцевому суді долучено низку копій результатів дослідження крові ОСОБА_7 
на вміст алкоголю від 03 вересня 2021 року № 2728.
Однак, з огляду на те, що сторона захисту неодноразово наполягала на дослідженні оригіналу цих результатів, 18 листопада 2024 року отримано оригінал (т. 2, 
а. с. 133-134), який, разом з копіями, був предметом безпосереднього дослідження суду та покладений в основу доведення обставини щодо перебування засудженої 
у стані алкогольного сп`яніння в момент ДТП. 
Суд апеляційної інстанції перевірив правильність встановлення місцевим судом фактичних обставин провадження щодо перебування ОСОБА_7 у стані алкогольного сп`яніння під час скоєння ДТП та обґрунтовано зазначив щодо відсутності сумнівів у правильності визначення стану алкогольного сп`яніння 
ОСОБА_7 , а відмінність бланків копій та оригіналу результатів огляду, враховуючи, що усі інші дані, які в них зазначені, є ідентичними не свідчить про їх фіктивність чи підробку, а лише про виготовлення копій на вимоги захисників та суду шляхом перенесення інформації з оригіналу на інший бланк.
Колегія суддів зауважує, що сторона захисту у касаційній скарзі, як і в судах попередніх інстанцій, фактично піддає сумніву достовірність даних, які містяться 
в наданих суду оригіналі та копіях результатів проведення токсикологічного дослідження, посилаючись на їх невідповідність через формальні відмінності (інший бланк, стиль написання, різні місця проставлення печаток). Водночас, як установлено судами, зміст даних, що містяться у цих документах та мають істотне доказове значення для кримінального провадження є ідентичним.
Так, указані в цих результатах фактичні дані співпадають між собою щодо особи стосовно якої проводилося дослідження (прізвище, ім`я та по батькові, рік народження), дати й часу відбору зразків (крові), дати проведення дослідження 
та його результатів, номера документа та особи, яка виконувала дослідження.
Верховний Суд вважає, що у цьому конкретному кримінальному провадженні немає підстав для визнання фактичних даних, які містяться у результатах токсикологічного дослідження, неналежними, недопустимим чи недостовірними доказами лише через те, що копії цих результатів різняться за формальними ознаками, оскільки цей документ містить всю необхідну інформацію, що вказує на стан сп`яніння засудженої, документ підписаний, скріплений печаткою та штампом медичної установи. 
Також, сумніви захисника, викладені у касаційній скарзі, щодо достовірності фактичних даних, отриманих внаслідок цього дослідження, зокрема, через розбіжності в показниках проміле, зазначених у результатах дослідження № 2728 
та журналі № 2 реєстрації медичних оглядів осіб (водіїв транспортних засобів) 
з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, були предметом розгляду апеляційного суду, який обґрунтовано зазначив, що вказані розбіжності свідчать лише про технічну описку і жодним чином не спростовують правильності висновків про перебування засудженої у стані алкогольного сп`яніння під час ДТП.
Верховний Суд погоджується з такими висновками апеляційного суду, оскільки 
не вбачає істотних суперечностей у доказах щодо перебування ОСОБА_7 у стані алкогольного сп`яніння, що могли би вплинути на кваліфікацію її діяння.
Обґрунтованих доводів, які б викликали сумніви у достовірності даних, що містяться у результатах № 2728, і потребували перевірки шляхом експертного дослідження цього документа, сторона захисту не навела.
Щодо тверджень сторони захисту про порушення судами попередніх інстанцій приписів частин 3, 5 ст. 99 КПК колегія суддів зазначає таке.
Частиною 3 ст. 99 КПК передбачено, що сторона кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, зобов`язані надати суду оригінал документа. 
Законом також передбачені випадки, коли суд має право визнати допустимими відомості, які містяться у копіях документів. Перелік таких випадків зазначений у 
ч. 5 ст. 99 КПК.
Однак, з огляду на те, що під час судового розгляду було досліджено оригінал результатів токсикологічного дослідження крові засудженої, доводи захисника щодо порушення вказаних приписів кримінального процесуального закону 
є неспроможними.
Також доводи захисника про те, що в судах попередніх інстанцій не були допитані свідки, які могли б підтвердити або спростувати законність проведення огляду засудженої на стан сп`яніння є неспроможними, оскільки під час судового розгляду в місцевому суді сторона захисту таких клопотань не заявляла, а суд апеляційної інстанції, згідно з приписами ч. 3 ст. 404 КПК, може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду 
в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
Отже, ухвалені у справі вирок суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду 
є належним чином обґрунтованими та вмотивованими і за змістом відповідають приписам статей 370, 374 та 419 КПК.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були би підставами для зміни або скасування судових рішень, не встановлено, а тому касаційну скаргу захисника необхідно залишити без задоволення.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 19 лютого 2025 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 01 липня 2025 року 
щодо  ОСОБА_7  - без зміни.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3