Справа № 467/1442/25
2/467/43/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.02.2026 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі:
головуючого - судді Явіци І.В.
за участю секретаря судового засідання – Рожкової Т.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Арбузинка в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,- Другий відділ державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

ВСТАНОВИВ:

Обставини, що зумовили звернення позивача до суду, і вимоги, що висуваються до відповідача

Позивач вказала, що від шлюбу із відповідачам має двох дітей – синів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , на утримання яких згідно заочного рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 03 жовтня 2017 року відповідач сплачував аліменти у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу), починаючи з 02 серпня 2017 року і до досягнення найстаршою дитиною повнолітня.
Але у зв`язку із тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 її старший син ОСОБА_3 досяг повноліття, то постановою заступника начальника Другого відділу ДВС у Вознесенському районі Миколаївської області Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 28 травня 2025 року виконавче провадження, у межах якого примусового виконувалось вказане вище судове рішення, було закінчене у зв`язку із спливом передбаченого виконавчим документом строку.
Тому наразі вона аліменти на утримання молодшого сина ОСОБА_4 від відповідача не отримує, у той час, як останній добровільно дитину не забезпечує.
Дитина проживає разом із нею, а з відповідачем згоди щодо її утримання не досягнуто.
З цим, позивач просила суд стягнути із відповідача на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 28 травня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття.

Процесуальні дії суду у межах справи 

Спрощене провадження за цими вимогами було відкрите ухвалою від 10 жовтня 2025 року, якою, окрім встановлення строку для подання сторонами заяв по суті справи, витребувано докази щодо спроможності відповідача вплачувати аліменти у заявленому позивачем розмірі.
Ухвалою від 17 грудня 2025 року до участі у справі залучено Другий відділ державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Позиція сторін та їх процесуальна поведінка в межах цього провадження і прийняте судом рішення щодо процедури розгляду справи

Позивач заявою від 25 жовтня 2025 року (вх. № 7842/25 від 06 листопада 2025 року) просила розглядати справу за її відсутності, паралельно заявивши про підтримання висунутих до відповідача нею вимог у повному обсязі.
Відповідач на слухання справи не з`явився, до суду викликався тричі шляхом направлення судових повісток за адресою його зареєстрованого у встановленому законом порядку місцем проживання, у тому числі й шляхом публікації оголошення про виклик.
Крім цього, інформація про розгляд справи Арбузинським районним судом розміщувалась на офіційному веб-порталі Судової влади України у розділі «Громадянам».
Усі судові повістки були повернуті до суду без вручення адресату з відміткою про відсутність останнього за зазначеною адресою.
Вирішуючи питання про належне сповіщення відповідача про це судове провадження, суд враховував наступне.
Згідно ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Пунктом четвертим частини восьмої статті 128 передбачено, що днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Тим самим судом ужито усіх доступних його заходів щодо повідомлення і виклику відповідача до суду, однак, які,пропри їх об`ємність, не сприяли прибуттю останнього на слухання справи, що дає суду підстави ухвалити рішення за наявними у справі доказами.
При цьому, суд позбавлений можливості ухвалити заочне рішення через відсутність у нього відповідної згоди позивача.
Представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору – Другого відділу ДВС у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса). в судове засідання також не прибув, заявою від 23 січня 2025 року клопотав про розгляд справи за його відсутності.
Але 19 січня 2026 року подав письмові пояснення щодо позову, із яких слідує, що на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження № 55047219 з примусового виконання виконавчого листа № 467/751/17, виданого 31 жовтня 2017 року Арбузинським районним судом Миколаївської області, про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітніх дітей – сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини зі всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02 серпня 2017 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
Але у зв`язку із досягненням ІНФОРМАЦІЯ_1 найстаршою дитиною повноліття, на підставі п. 7 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», вказане виконавче провадження було закінчене після повного стягнення із боржника заборгованості зі сплати аліментів у сумі 12499,20 грн. про що винесено постанову від 28 травня 2025 року.
Через неявку усіх учасників справи в судове засідання, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Установлені судом фактичні обставини у цій справі і застосоване право 

За матеріалами справи достовірно можливо встановити, що сторони мають двох дітей - синів ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Заочним рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 03 жовтня 2017 року із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 було стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини зі всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02 серпня 2017 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
Старшій дитині сторін – сину ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 виповнилось 18 років. 
Тобто, в силу положень ч.1ст.34 ЦК України він досяг повноліття.
У зв`язку із цим, постановою начальника Другого відділу ДВС у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління (м. Одеса) від 28 травня 2025 року виконавче провадження №55047219 з примусового виконання виконавчого листа №467/571/17, виданого Арбузинським районним судом Миколаївської області 31 жовтня 2017 року, було закінчене із посиланням на пю7 ч.1 ст.39, ст.40 Закону України «Про виконавче провадження».
Відповідно, аліменти на дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який на цей час є неповнолітнім у примусового порядку із відповідача не стягуються.
Відповідач є батьком дитини, що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1 , яке видане Виконавчим комітетом Костянтинівської селищної ради Арбузинського району Миколаївської області 28 жовтня 2013 року.
Добровільно відповідач дитину матеріально не утримує і згоди щодо такого утримання між сторонами не досягнуто.
Наразі дитина проживає разом із матір`ю, що не спростовано відповідачем, і, до цього ж, підтверджується довідкою ЦНАП міста Південноукраїнська № 648 від 15 вересня 2025 року.

Застосоване для врегулювання спору право і мотиви прийнятого судом рішення 

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
За приписами ч. 2 ст. 183 СК України якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття (ч. 3 ст. 183 СК України).
У даному випадку установлено, що згідно судового рішення та виданого на його підставі виконавчого листа державний виконавець стягував із відповідача аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частки до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
Старша дитина – ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , досяг повноліття ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Після досягнення дитиною ОСОБА_3 повноліття, ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на дитину ОСОБА_4 .
Але державний виконавець, незважаючи на положення ч.3 ст. 183 СК України, виніс постанову про закінчення виконавчого провадження із посиланням на положення п.7 ч.1 ст. 39, ст.40 Закону України «Про виконавче провадження».
Зокрема, згідно п. 7 ч. 1 ст. 30 цього Закону виконавче провадження підлягає закінченню у разі, серед іншого, закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів.
За правилами абзацу 2 ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно, аліменти на неповнолітню дитину ОСОБА_5 згідно із заочним рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 03 жовтня 2017 року у примусовому порядку із відповідача не стягуються.
Отже, за відсутності у сторін домовленості щодо утримання спільної дитини та волі відповідача на таке утримання з власної ініціативи, позивач правомірно очікує стягнення із нього аліментів.
Вирішуючи це питання, суд виходив із того, що обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття установлено ст. 180 СК України.
Визначаючи розмір аліментів та ураховуючи положення ч. 1 ст. 182 СК України, зокрема, у частині спроможності відповідача утримувати дитину у заявленому позивачем розмірі, суд установив про нього таке.
Відповідач є учасником бойових дій (посвідчення НОМЕР_2 від 07 червня 2016 року); має зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання; станом на 21 жовтня 2025 року був власником мотоциклу марки «Днепр 11»; із січня 2022 року по грудень 2024 року отримував дохід у виді виплати військовослужбовцям; відсутні дані про незадовільний стан здоров`я відповідача, у т.ч. про наявність у нього тяжких та/або хронічних захворювань; відсутні дані про наявність у відповідача інших утриманців.
Паралельно суд виходив із того, що розмір аліментів має бути необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а також він не може бути меншими від 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України).
Водночас, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Тож, інтереси та потреби дитини превалюють у даному, конкретному випадку, у той час, як відповідач повинен нести відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку і належного забезпечення дитини.
Отже, суд, у контексті установлених ним фактичних обставин, із числа тих, що регламентовані ч. 1 ст. 182 СК України, приходить до висновку, що відповідач спроможний сплачувати аліменти на утримання його сина у розмірі, що заявлений позивачем, а саме: у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але у будь-якому випадку не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Принаймні, протилежного судом не встановлено.
При цьому, суд виходив із того, що у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54).
Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини, зокрема, на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.
Суд, крім того, не установив обставин, що передбачені ст. 188 СК України.

Висновки

З урахуванням встановлених фактичних обставин, суд дійшов висновку, що відповідач має змогу утримувати свого неповнолітнього сина шляхом сплати аліментів на користь позивача у розмірі частини усі видів заробітку (доходу).
Проте, позов все ж таки підлягає до часткового задоволення, так як аліменти підлягають стягненню не з 28 травня 2025 року, як просила позивач, а від  дня пред`явлення позову, як те прямо визначено ч. 1 т. 191 СК України.
У даному випадку – з 08 жовтня 2025 року.

Про розподіл судових витрат 

Із відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 1211,20 грн., так як позивач на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року позивач звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів.
Тож, у цьому випадку, судовий збір підлягає розподілу за правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, тобто, має бути покладений на відповідача.
Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» він не може бути меншим, аніж 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що на день пред`явлення позову становило 1211,20 грн.

Інші питання, що вирішуються судом при стягненні аліментів 

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд ухвалою про негайне виконання цього рішення у межах суми платежу за один місяць.

З цих мотивів, керуючись ст.ст. 10-13, 89, 141, 259, 263-265, 430 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов – задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі (одна четверта) частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 08 жовтня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути із ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.
На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць - допустити до негайного виконання.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення може бути оскаржене протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення шляхом подання письмової апеляційної скарги на нього безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом 30 (тридцяти) днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Сторони у справі:

Позивач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_3 .
Відповідач:  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 ; РНОКПП – НОМЕР_4 .

Суддя           Ірина Явіца