ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/10810/25 Справа № 932/8034/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Ярощук О.В. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2025 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:
судді-доповідача Никифоряка Л.П.,
суддів Новікової Г.В., Гапонова А.В.,
за участі секретаря судового засідання Сахарова Д.О.,

Учасники справи:
позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
відповідач ОСОБА_3 ,
розглянув відкрито в залі судових засідань апеляційного суду в м. Дніпро справу, що виникла з цивільних правовідносин, в якій подана апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Дніпра від 23 вересня 2025року, головуючий у суді першої інстанції Ярощук О.В.
В С Т А Н О В И В:
Описова частина
Короткий зміст заявлених вимог
У серпні 2025року ОСОБА_1 через представника ОСОБА_4 звернулась в суд із заявою про забезпечення доказів, в якій вимагала забезпечити докази шляхом зобов`язання відповідача ОСОБА_3 надати доступ позивачам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та експерту Івченко Володимиру Володимировичу до квартири АДРЕСА_1 , для проведення огляду з метою встановлення повного переліку незаконних переобладнань та визначення вартості ремонтних робіт, необхідних для приведення квартири у первісний стан, передбачений рішенням виконкому Бабушкінської районної ради від 18 червня 2004року № 431. 
Заява обґрунтовувалась тим, що в провадженні Шевченківського районного суду міста Дніпра перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зобов`язання вчинити дії щодо приведення у первісний стан квартири АДРЕСА_1 . 
Заявниця посилалася на Висновок судової будівельно-технічної експертизи №1457-04 від 15 травня 2025року, проведеної експертом ОСОБА_5 , в якому встановлено, що відповідачем здійснено переобладнання квартири, зокрема, закладено дверний проріз між житловими кімнатами (поз. 2 площею 14,4кв.м. та поз. 3 площею 19,0кв.м.) та встановлено огорожу на прибудинковій території, що обмежує доступ до частини приміщень – однак через відсутність доступу до квартири повний перелік незаконних переобладнань та вартість ремонтних робіт для приведення квартири у первісний стан, передбачений рішенням виконкому Бабушкінської районної ради від 18 червня 2004року № 431, встановити не вдалося.
ОСОБА_1 наполягала на тому, що для встановлення повного переліку переобладнань, здійснених відповідачем без згоди співвласників та визначення вартості необхідних ремонтних робіт, необхідно провести додатковий огляд квартири за участю позивачів та експерта, але відповідач перешкоджає доступу до квартири, що унеможливлює збирання доказів. 
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Дніпра від 23 вересня 2025року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення доказів відмовлено.
Відмовляючи у забезпеченні доказів, суд першої інстанції виходив з того, що заява є необґрунтованою – не доведено що докази можуть бути втрачені або що їх збирання та подання згодом стане неможливим чи утрудненим і не надано доказів, які б підтверджували що відповідачем чиняться перешкоди експерту у проведенні огляду, а також до заяви про забезпечення доказів не додано документів на підтвердження права власності ОСОБА_1 на спірну квартиру.
Одночасно суд першої інстанції виснував, що предметом позову у даній справі є зобов`язання вчинити дії щодо приведення квартири у первісний стан, а не усунення перешкод у користуванні квартирою.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
07 жовтня 2025року  ОСОБА_1 через представника ОСОБА_4 подала безпосередньо до суду апеляційної інстанції за допомогою системи “Електронний суд” апеляційну скаргу на ухвалу Шевченківського районного суду міста Дніпра від 23 вересня 2025року.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 виклала вимогу про скасування ухвали суду та задоволення її заяви про забезпечення доказів.
Апеляційна скарга обґрунтовувалась тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового та необґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення доказів.
Заявниця стверджувала, що документи з приводу зміни позивачкою прізвища були додані до позовної заяви, але судом проігноровані.
Також наполягала на тому, що ризик утруднення збирання доказів у майбутньому наявний, оскільки рішенням суду в справі №200/6432/19 вже встановлені обставини щодо не допущення відповідачем судового експерта у квартиру АДРЕСА_1 .
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
Інші учасники справи своїм правом, передбаченим статтею 360 ЦПК України, не скористались та відзиву на апеляційну скаргу не подавали.
Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
09 жовтня 2025року ухвалою судді Дніпровського апеляційного суду було витребувано з Шевченківського районного суду міста Дніпра виділені матеріали цивільної справи №932/8034/25; та 17 жовтня 2025року справа надійшла на адресу апеляційного суду. 
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 22 жовтня 2025року відкрито апеляційне провадження у справі.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 10 листопада 2025року справу призначено до судового розгляду на 1650год 25 листопада 2025року. 
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідкою про доставку електронного листа.
Мотивувальна частина
Позиція апеляційного суду
Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача щодо змісту судового рішення, яке оскаржено, дослідив доводи апеляційної скарги та з`ясував межі, в яких повинна здійснюватися перевірка ухвали, встановлюватися обставини і досліджуватися докази.
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення доказів першочергового значення надав тій обставині, що заява є необґрунтованою та не доведено, що докази можуть бути втрачені або що їх збирання та подання згодом стане неможливим чи утрудненим.
Вислухав пояснення учасників справи котрі з`явились до суду, за відсутності інших учасників справи, які повідомлені про дату, час і місце судового засідання у спосіб встановлений законом апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення так як судом першої інстанції при постановленні ухвали додержані норми матеріального і процесуального права.
Мотиви та норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції 
Підстави та порядок забезпечення доказів передбачений статтею 116 Цивільного процесуального кодексу України-ЦПК України. 
Частиною першою статті 116 ЦПК України визначено, що суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим. 
Заява про забезпечення доказів може бути подана до суду як до, так і після подання позовної заяви (частина 3 статті 116 ЦПК України). 
Згідно пунктів 4 та 5 частини першої статті 117 ЦПК України у заяві про забезпечення доказів зазначаються докази, забезпечення яких є необхідним, обставини, для доказування яких вони необхідні, а також обґрунтування необхідності забезпечення доказів.
Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом (Згідно з частиною другою статті 116 ЦПК України).
У частині 5 статті 118 ЦПК України закріплено, що за результатами розгляду заяви про забезпечення доказів суд постановляє ухвалу про задоволення чи відмову у задоволенні заяви.
Аналізуючи наведені цивільні процесуальні норми насамперед необхідно зауважити, що процесуальний механізм забезпечення доказів призначений для того, щоб отримати/зберегти ті докази, щодо яких існують достатні підстави вважати, що з часом їх може бути безповоротно втрачено або їх збирання або подання стане неможливим чи утрудненим.
Тобто це не тільки спосіб здобути докази, які стосуються предмета доказування і мають значення/потрібні для вирішення справи, але насамперед спосіб одночасно запобігти їх імовірній втраті в майбутньому.
Ризик такої втрати повинен ґрунтуватися на об`єктивних фактах, і тільки в сукупності усіх наведених умов суд може вжити заходів для забезпечення доказів.
Аналогічні правові висновки викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019року у справі №9901/845/18, від 11 березня 2020року у справі №9901/608/19, від 03 липня 2025року у справі 990/2/25.
Інститут забезпечення доказів передбачає вжиття судом невідкладних заходів фіксації до закріплення у визначеному процесуальним законом порядку фактичних даних, з метою використання їх як доказів при розгляді цивільної справи. Підставою таких заходів ЦПК України визначає неможливість надання такого доказу стороною або вірогідність його втрати.
Забезпечення доказів – це оперативне закріплення у встановленому цивільним процесуальним законом порядку відомостей про факти – вчиняється суддею з метою використання їх як доказів при розгляді та вирішенні цивільних справ у суді. Забезпечення доказів у жодному випадку не можна ототожнювати із їх дослідженням або оцінкою. Єдина мета забезпечення доказів це їх фіксація для забезпечення можливості їх дослідження та оцінки при подальшому розгляді справи.
Розглядаючи заяву про забезпечення доказів, суд має з урахуванням обґрунтування необхідності забезпечення доказів пересвідчитися, зокрема, в тому, що зволікання з цим питанням поставить під загрозу можливість подання доказів у майбутньому (вони можуть бути знищені, пошкодженні, витратити свою доказову цінність тощо).
Необхідність забезпечення доказів шляхом зобов`язання відповідача надати позивачам та експерту доступ до квартири для проведення огляду ОСОБА_1 обґрунтовувала тим, що відповідач перешкоджає доступу до квартири та проведенню огляду, що унеможливлює збирання доказів з метою встановлення повного переліку переобладнань, здійснених відповідачем у квартирі АДРЕСА_1 без згоди співвласників та визначення вартості ремонтних робіт, необхідних для приведення квартири у первісний стан. 
Але, зазначені ОСОБА_1  вимоги про забезпечення доказів не ґрунтуються на об`єктивних обставинах, що давали б підстави стверджувати про існування реальної загрози втрати доказів або унеможливлення чи утруднення в майбутньому їх збирання і подання до суду.
Тож за наведених умов доводи апеляційної скарги про те, що недопущення відповідачем експерта на об`єкт дослідження свідчить про ризик утруднення збирання доказів в майбутньому суд апеляційної інстанції не приймає до уваги як безпідставні.
Заявниця не обґрунтувала необхідності забезпечення доказів саме судом та не довела наявність підстав припускати можливу втрату засобу доказування чи підстав неможливості або утруднення подання відповідних доказів в майбутньому.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не зазначено та не доведено, що докази, які просить забезпечити сторона позивача, можуть бути втрачені або, що їх збирання чи подання згодом стане неможливим чи утрудненим. 
Крім того, суд першої інстанції також обґрунтовано звернув увагу, що предметом позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є вимоги про зобов`язання вчинити дії щодо приведення квартири у первісний стан, а не усунення перешкод у користуванні майном. 
Відповідно до статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
В уточненій позовній заяві, яка 04 серпня 2025року була подана до суду першої інстанції через систему “Електронний суд”, позивачами було заявлено позовні вимоги про зобов`язання відповідача привести квартиру у первісний стан, а саме відновити дверний проріз між житловими кімнатами та демонтувати огорожу на прибудинковій території. Будь-яких інших позовних вимог позивачами до відповідача не пред`явлено.
З огляду на такі позовні вимоги необґрунтованою та незрозумілою є зазначена заявником в прохальній частині заяви мета, з якою позивач ОСОБА_1 просить суд забезпечити докази в межах відповідного судового провадження, а саме: з метою встановлення переліку незаконних переобладнань та визначення вартості ремонтних робіт, необхідних для приведення квартири у первісний стан.
З урахуванням заявлених позивачами позовних вимог відомості щодо вартості ремонтних робіт, необхідних для приведення квартири у первісний стан, не входять до предмету доказування у вказаній справі. 
До того ж, зміст поданої ОСОБА_1 заяви про забезпечення доказів свідчить про те, що зобов`язання відповідача надати позивачам та експерту доступ до квартири необхідно заявнику для можливого встановлення наявності інших переобладнань квартири, ніж ті, які у позовній заяві позивач просить привести у первісний стан, тобто для подальшого заявлення нових позовних вимог, а не для того, щоб встигнути отримати відповідні докази до настання моменту неможливості їх збирання.
Інших мотивів в обґрунтування необхідності забезпечення доказів ні в заяві, ні в апеляційній скарзі не наведено.
Більш того, сформульовані в заяві вимоги по суті не можна віднести до способів забезпечення доказів відповідно до статті 116 ЦПК України.
Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необґрунтованість заяви про забезпечення доказів та необхідність відмовити позивачу ОСОБА_1 у задоволені такої заяви.
Враховуючи встановлені обставини, аргументи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення заяви про забезпечення доказів та не дають підстав вважати, що судом порушено норми процесуального права.
Інші доводи не можуть бути взяті до уваги судом апеляційної інстанції, оскільки вони фактично зводяться до незгоди з висновками суду щодо тлумачення норм процесуального права та містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки місцевого суду, який їх обґрунтовано спростував.
Згідно статті 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010року).
Заразом ніщо не вказує на те, що судом не дотримано принципу рівності що витікає із змісту частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Сукупність вищезазначених обставин та положень закону дають підстави для висновку, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необґрунтованість заяви та відсутність правових підстав для забезпечення доказів шляхом зобов`язання відповідача надати позивачам та експерту доступ до квартири.
Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм процесуального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає, що суд першої інстанції виконав вимоги закону про обґрунтованість та законність судового рішення, що дає підстави суду апеляційної інстанції відповідно до статті 375 ЦПК України залишити без задоволення апеляційну скаргу, а оскаржувану ухвалу – без змін.
Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 259, 268, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
У Х В А Л И В:
Залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 .
Ухвалу Шевченківського районного суду міста Дніпра від 23 вересня 2025року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повне судове рішення складено 25 листопада 2025року.

Судді: