ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/10917/25 Головуючий у 1-й інстанції: Ткаченко О.Є.
Суддя-доповідач: Черпак Ю.К.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 лютого 2026 року м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача Черпака Ю.К.,
суддів Кобаля М.І., Штульман І.В.,
за участю секретаря судового засідання Григор`єва С.О., 
представника позивача адвоката Нефьодова С.М.,
представника третьої особи адвоката Ілюка А.І., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ІСТ АГРО СЕРВІС» на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2025 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ІСТ АГРО СЕРВІС» до Варвинського відділу державної виконавчої служби у Прилуцькому районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - товариство з обмеженою відповідальністю «Корнфілд ЛТД», про визнання протиправною та скасування постанови,
В С Т А Н О В И В:
26 вересня 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю «ІСТ АГРО СЕРВІС» (далі – позивач/апелянт/ТОВ «ІСТ АГРО СЕРВІС») звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Варвинського відділу державної виконавчої служби у Прилуцькому районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі – відповіда), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - товариство з обмеженою відповідальністю «Корнфілд ЛТД» (далі – третя особа/ТОВ «Корнфілд ЛТД»), про визнання протиправною та скасування постанови про накладання штрафу від 17 вересня 2025 року у виконавчому провадження ВП № 78813327, прийняту начальником Варвинського відділу державної виконавчої служби у Прилуцькому районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Коротун О.Д., про стягнення з ТОВ «ІСТ АГРО СЕРВІС» штрафу на користь держави у розмірі 5 100, 00 грн
Позовні вимоги обґрунтовано посиланням на те, що оскаржувана постанова про накладення штрафу у ВП № 78813327 від 17 вересня 2025 року є незаконною та необґрунтованою, оскільки судовий наказ Господарського суду Чернігівської області у справі № 927/401/24 не виконано з поважних причин, а саме: боржник не може надати належним чином засвідчені копії документів, визначених виконавчим документом, через відсутність у нього оригіналів, які ймовірно були знищені/пошкоджені внаслідок незаконного проникнення до будівлі за місцем реєстрації та юридичною адресою товариства (смт Варва, вулиця Зарічна, 3А). Позивач наголошує, що він повідомив державного виконавця про неможливість надати решту документів у заяві про виконання наказу та підтвердив свої доводи матеріалами кримінального провадження - постановою про визнання юридичної особи потерпілим у кримінальному провадженні № 12025275420000231 від 17 липня 2025 року. Отже, відсутня ключова умова для застосування штрафу за статтями 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII -невиконання «без поважних причин», а виконавець, накладаючи штраф, не встановив відсутності поважних причин, не врахував повідомлені обставини та діяв не у спосіб і не з тією метою, як цього вимагають принципи статті 2 КАС України (обґрунтованість, пропорційність, добросовісність). Накладення штрафу є видом юридичної відповідальності, яка можлива лише за умови доведеного невиконання без поважних причин, як визначено в практиці Верховного Суду (постанова від 15 травня 2020 року у справі № 812/1813/18) щодо критеріїв поважності причин як об`єктивних перешкод, які унеможливили або істотно ускладнили виконання рішення.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2025 року відмовлено у задоволенні позову ТОВ «ІСТ АГРО СЕРВІС».
Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що накладення штрафу у виконавчому провадженні є передбаченим Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII заходом юридичної відповідальності боржника і застосовується у разі невиконання судового рішення без поважних причин (статті 63, 75 Закону), а обов`язковість виконання судових рішень випливає зі статей 129-1 Конституції України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у контексті принципу юридичної визначеності та res judicata. Суд встановив факт відкриття ВП № 78813327 і те, що боржник не надав стягувачу засвідчені копії документів, визначені наказом Господарського суду, посилаючись на ймовірне знищення/пошкодження документів і майна внаслідок незаконного проникнення та наявність кримінального провадження, у якому позивача визнано потерпілим. Водночас, сам по собі факт відкриття кримінального провадження і статус потерпілого не доводять відсутності саме тих документів, які підлягали наданню за судовим наказом, оскільки у матеріалах кримінального провадження не підтверджено конкретного переліку знищених/викрадених документів, а також зазначено, що такий перелік і розмір шкоди мають бути встановлені слідчими діями. Позивач не надав належних доказів активних дій щодо відновлення документів, визначених виконавчим документом (звернення до контрагентів, банків, інших установ тощо), а наявні звернення (зокрема до ГУ ДПС) не підтверджують вичерпності та системності заходів із відновлення саме запитуваного масиву документів. На момент винесення постанови від 17 вересня 2025 року державним виконавцем було встановлено невиконання судового наказу без поважних причин, тому виконавець діяв у межах повноважень та у спосіб, визначений законом, і підстав для скасування постанови про штраф у розмірі 5 100 грн немає.
В апеляційній скарзі ТОВ «ІСТ АГРО СЕРВІС», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. Зазначає, що суд дійшов помилкового висновку про невиконання боржником судового рішення без поважних причин, адже невиконання зумовлене об`єктивними обставинами - відсутністю оригіналів документів унаслідок незаконного проникнення до приміщення та ймовірного знищення/пошкодження майна і документації, що підтверджується постановою про визнання юридичної особи потерпілою у кримінальному провадженні. Державний виконавець, накладаючи штраф, мав встановити саме відсутність поважних причин, однак цього не зробив: у матеріалах ВП № 78813327 відсутні документи/відомості, які б підтверджували перевірку виконавцем причин невиконання та висновок про їх неповажність; при цьому у самій постанові про штраф обґрунтування зводиться фактично до формули про ухилення та цитування норм Закону, без належної мотивації. Також апелянт просить суд апеляційної інстанції прийняти новий доказ (бухгалтерську довідку від 27 жовтня 2025 року), обґрунтовуючи тим, що на момент розгляду в першій інстанції її ще не існувало, але вона підтверджує доводи про об`єктивну неможливість виконання рішення в повному обсязі. Рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню через неповне з`ясування обставин, недоведеність висновків про неповажність причин, неправильне застосування статті 75 Закону № 1404-VIII та порушення норм КАС України, а постанова про штраф незаконна і має бути скасована.
У відзиві на апеляційну скаргу третя особа заперечує доводи ТОВ «ІСТ АГРО СЕРВІС» та просить залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, зазначаючи, що воно ухвалене з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права. Апелянтом не доведено ані факту реальної втрати документів, ані наявності поважних причин їх ненадання, оскільки постанова про визнання потерпілим у кримінальному провадженні має виключно декларативний характер і не підтверджує знищення чи викрадення конкретних документів; у матеріалах кримінального провадження відсутні протоколи огляду, акти обстеження, відомості про перелік втрачених документів та будь-які інші об`єктивні докази на підтвердження заявлених обставин. Юридична адреса товариства сама по собі не підтверджує фактичного місця зберігання документації, а позивач не довів, що відповідні документи взагалі перебували у приміщенні, щодо якого заявлено про незаконне проникнення, та не надав доказів активних дій, спрямованих на відновлення втрачених документів, зокрема шляхом звернення до контрагентів, банківських установ, контролюючих органів тощо. Відсутні об`єктивні, непереборні та документально підтверджені перешкоди для виконання судового рішення, а поведінка апелянта свідчить про недобросовісне ухилення від його виконання. Державний виконавець діяв у межах повноважень та відповідно до імперативних приписів статей 18, 63 та 75 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII, оскільки встановив факт невиконання судового рішення у визначений строк та відсутність доказів поважних причин, що зумовлювало обов`язок, а не право накласти штраф. При цьому постанова про штраф є належним чином мотивованою, пропорційною та такою, що відповідає завданню забезпечення обов`язковості виконання судових рішень. Також заперечує проти прийняття нових доказів, поданих разом з апеляційною скаргою (зокрема бухгалтерської довідки від 27 жовтня 2025 року), зазначаючи, що вони створені після ухвалення рішення суду першої інстанції, не були предметом дослідження раніше, а апелянт не довів неможливість їх подання у попередній інстанції, у зв`язку з чим такі докази не відповідають вимогам статей 79, 296, 308 КАС України та не можуть бути враховані апеляційним судом. Апеляційна скарга фактично повторює аргументи позову, які вже були предметом дослідження судом першої інстанції, не містить нових належних доказів і не спростовує висновків суду, а її задоволення створило б небезпечний прецедент, який дозволяв би боржникам уникати виконання судових рішень шляхом формального посилання на гіпотетичну втрату документів.
Позивачем подано до апеляційного суду заяву про долучення нових доказів, у якій він просить приєднати до матеріалів справи лист Прилуцької окружної прокуратури від 15 грудня 2025 року, обґрунтовуючи неможливість його подання до суду першої інстанції тим, що на момент розгляду справи цей документ ще не існував, а отже, об`єктивно не міг бути поданий раніше. У зазначеному листі прокуратури міститься інформація про перебіг досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12025275420000231 від 17 липня 2025 року за частиною першою статті 162 КК України, у межах якого ТОВ «ІСТ АГРО СЕРВІС» визнано потерпілою стороною, а також підтверджується факт здійснення розслідування за заявою товариства щодо незаконного проникнення та можливого пошкодження або знищення майна і документів. Зазначений доказ підтверджує наявність поважних та об`єктивних причин невиконання судового наказу у повному обсязі, а відтак спростовує висновки суду першої інстанції про відсутність таких причин та є підставою для перегляду оскаржуваного рішення.
У запереченнях третя особа висловилась проти задоволення клопотання позивача про долучення до матеріалів справи листа Прилуцької окружної прокуратури від 15 грудня 2025 року, зазначаючи, що такий документ не відповідає вимогам належності та допустимості доказів, а також не може бути прийнятий апеляційним судом відповідно до приписів частини четвертої статті 368 та частини восьмої статті 79 КАС України, оскільки він не існував на момент розгляду справи судом першої інстанції, що саме по собі виключає можливість його прийняття як нового доказу. Третя особа посилається на правову позицію Верховного Суду, відповідно до якої відсутність існування доказу на момент ухвалення рішення судом першої інстанції унеможливлює його прийняття апеляційним судом незалежно від причин неподання, оскільки допущення протилежного призвело б до порушення принципу правової визначеності та стабільності судових рішень. Зміст зазначеного листа не підтверджує жодних фактичних обставин, пов`язаних із проведенням слідчих (розшукових) дій або встановленням факту втрати, знищення чи пошкодження конкретних документів позивача, а зводиться виключно до роз`яснення процесуальних прав потерпілого на ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, у зв`язку з чим не має доказової цінності для розгляду цього спору. Єдиною підтвердженою процесуальною дією у межах кримінального провадження є визнання позивача потерпілим, що само по собі не доводить ані активного перебігу досудового розслідування, ані наявності причинно-наслідкового зв`язку між кримінальним провадженням і неможливістю виконання судового рішення. 
Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, явку свого представника в судове засідання не забезпечив.
Згідно з частиною другою статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи, що особиста участь відповідача в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд справи за його відсутності.
Згідно з частинами першою та другою статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та їх правову оцінку, правильність застосування норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що 08 серпня 2025 року головним державним виконавцем Варвинського відділу державної виконавчої служби у Прилуцькому районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Леоненко Галиною Володимирівною відкрито виконавче провадження № 78813327 з виконання судового наказу № 927/401/24, виданого 14 квітня 2025 року Господарським судом Чернігівської області про зобов`язання ТОВ «ІСТ АГРО СЕРВІС» надати ТОВ «Корнфілд ЛТД» засвідчені належним чином копії таких документів щодо ТОВ «ІСТ АГРО СЕРВІС»: договори з іноземними покупцями/постачальниками (за наявності); угоди, контракти та інші аналогічні документи з покупцями/постачальниками товарів (робіт, послуг) за 2020, 2021, 2022, 2023 роки та поточний період 2024 року; договори оренди об`єктів інвестиційної нерухомості та договори (додаткові угоди) оренди основних засобів за 2020, 2021, 2022, 2023 роки і поточний період 2024 року; кредитні договори та додаткові угоди до них та оборотно-сальдові відомості (надалі - ОСВ), розрахунки по кредитах; - договори та інші документи, що стосуються отриманих та виданих фінансових допомог/позик: договори щодо надання (отримання) поворотної (безповоротної) допомоги за 2020, 2021, 2022, 2023 роки та поточний період 2024 року (т. 1, а.с. 10).
14 серпня 2025 року ТОВ «ІСТ АГРО СЕРВІС» направив на адресу Варвинського відділу державної виконавчої служби у Прилуцькому районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції заяву про виконання наказу Господарського суду Чернігівської області від 14 серпня 2025 року. У заяві, зокрема повідомив, про неможливість надати всі документи, зазначені у наказі Господарського суду Чернігівської області від 14 квітня 2025 року, оскільки у боржника відсутні оригінали документів, належним чином засвідчені копії яких він за виконавчим документом повинен передати стягувачу, у зв`язку з тим, що внаслідок незаконного проникнення до будівлі, яка знаходиться за адресою: Чернігівська область, смт Варва, вулиця Зарічна, будинок 3А (місце реєстрації та юридична адреса Боржника), ймовірно знищено та пошкоджено майно, яке знаходилось у вказаній будівлі. На даний час вбачається відсутність документів, які були сформовані за період з 2019 року по 2024 рік включно, та деякого майна, а саме: оригіналів рішень, протоколів зборів засновників/учасників Товариства, внутрішніх нормативних документів та наказів Товариства, кадрової документації по працівникам Товариства, договорів, які укладені Товариством, оригіналів та роздруківок банківських документів, податкової звітності та документації, бухгалтерської звітності та документації, іншої документації, яка була сформована в процесі здійснення господарської діяльності Товариством, накопичувачів пам`яті, комп`ютерної техніки (т. 1, а.с. 11).
17 вересня 2025 року постановою начальника відділу Варвинського відділу державної виконавчої служби у Прилуцькому районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції за невиконання наказу Господарського суду Чернігівської області у виконавчому провадженні № 78813327 на ТОВ «ІСТ АГРО СЕРВІС» накладено штраф в розмірі 5 100, 00 грн (т. 1, а.с. 14).
Вважаючи таку постанову протиправною, позивач звернувся до суду з позовом.
Колегія суддів, переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, враховує наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Відповідно до частин другої-третьої статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Статтею 370 КАС України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
За приписами частин другої, четвертої статті 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
За змістом пункту 1 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.
Пунктом 1 частини другої статті 18 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Відповідно до частин першої та другої статті 63 Закону № 1404-VIII, зокрема, за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів та попередження про кримінальну відповідальність.
Статтею 75 Закону № 1404-VIII встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
Отже, накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.
Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону № 1404-VIII. Тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.
Верховний Суд у постанові від 15 травня 2020 року у справі № 812/1813/18 зазначив, що умовою для накладення на боржника у виконавчому провадженні штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.
Тому, невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону № 1404-VIII.
Виходячи з викладеного, враховуючи процес поновлення порушених прав позивача (стягувача) шляхом видачі відповідного виконавчого документу, законодавством у сфері примусового виконання рішень встановлений найвищий пріоритет прав стягувача у виконавчому провадженні у порівнянні з колом прав боржника. Принцип «res judicata» (принцип обов`язковості судового рішення) покладає на боржника обов`язок виконання судового рішення, яке набрало законної сили, не очікуючи відповідних дій державного виконавця.
В силу зазначеного правового принципу саме боржник повинен проявити достатню розумність і обачність для того, щоб уникнути негативних наслідків, пов`язаних із невиконанням судового рішення.
Так, з матеріалів справи вбачається, що наказом Господарського суду Чернігівської області від 19 травня 2025 року, виданим на виконання постанови Північного апеляційного господарського суду від 14 квітня 2025 року, ТОВ «ІСТ АГРО СЕРВІС» зобов`язано надати ТОВ «Корнфілд ЛТД» належним чином засвідчені копії конкретно визначеного переліку документів. 
Водночас боржник у встановлений законом та державним виконавцем строк такі документи не надав, посилаючись на відсутність оригіналів у зв`язку з незаконним проникненням до приміщення підприємства та можливим знищенням або пошкодженням майна.
Разом із тим, сам по собі факт відкриття кримінального провадження за заявою ТОВ «ІСТ АГРО Сервіс» уже після ухвалення господарським судом наказу зобов`язального характеру щодо цієї особи та визнання юридичної особи потерпілою не є безумовним підтвердженням фактичної втрати саме тих документів, які підлягали наданню на виконання судового рішення. 
З постанови органу досудового розслідування слідує, що точний перелік знищених або пошкоджених документів і майна, а також розмір завданої шкоди мали бути встановлені за результатами слідчих (розшукових) дій, а відтак на момент винесення постанови про накладення штрафу такі обставини не були ані встановлені, ані підтверджені належними доказами.
Крім того, позивачем не надано належних і допустимих доказів вчинення активних та достатніх дій, спрямованих на відновлення втрачених документів, зокрема шляхом звернення до контрагентів, банківських установ, контролюючих органів, державних реєстрів або інших суб`єктів, у володінні яких могли перебувати відповідні документи. 
Факт відкриття кримінального провадження не звільняє боржника від обов`язку довести конкретні обставини, які унеможливили виконання судового рішення у повному обсязі чи в окремій частині, з наведенням переліку втрачених документів, строків їх відновлення та заходів, ужитих для мінімізації негативних наслідків. Відсутність таких даних свідчить про недоведеність наявності поважних причин у розумінні статей 63, 75 Закону № 1404-VIII.
Подання до Головного управління ДПС у Чернігівській області однієї заяви про надання звітності за окремий період не може розцінюватися як належне та вичерпне виконання обов`язку боржника щодо відновлення документації, необхідної для виконання судового рішення.
При цьому суд апеляційної інстанції зауважує, що обов`язок доведення наявності поважних причин невиконання судового рішення покладається саме на боржника, який повинен проявляти належну процесуальну активність, добросовісність та розумну обачність.
Однак матеріали справи не містять доказів реальної неможливості виконання наказу суду, а наведені апелянтом доводи мають характер припущення, не підтвердженого конкретними доказами щодо кожної групи документів, перелічених у судовому наказі.
Колегія суддів також звертає увагу, що тривале невиконання судового рішення за відсутності належних та допустимих доказів об`єктивної неможливості його виконання свідчить не про наявність поважних причин, а про фактичне ухилення від виконання судового акта, що суперечить засадам верховенства права, принципу обов`язковості судових рішень.
За таких обставин апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що невиконання ТОВ «ІСТ АГРО СЕРВІС» судового наказу відбулося без поважних причин, а відтак відповідач правомірно застосував до боржника санкцію у вигляді штрафу відповідно до статей 63, 75 Закону № 1404-VIII.
Щодо поданих в апеляційному провадженні додаткових документів, - слід зазначити, що наведена в них інформація не спростовує установлені судом першої інстанції обставини та висновки, які на них ґрунтуються.
Посилання на кримінальну справу та прикриття фактом її розслідування не нівелює обов`язок боржника з виконання наказу господарського суду.
Колегія суддів зазначає, що документи, подані апелянтом до суду апеляційної інстанції, за своїм змістом та правовою природою є документами внутрішнього або похідного характеру, складення та оформлення яких безпосередньо залежало від волевиявлення та організаційних дій самого позивача. 
Зазначені матеріали не є такими, що об`єктивно не могли бути виготовлені або подані у встановлений строк, а відтак їх наявність чи відсутність перебувала виключно у сфері контролю апелянта. 
Подання таких документів на стадії апеляційного провадження не спростовує встановлених судом першої інстанції обставин, не підтверджує наявності поважних причин невиконання судового рішення та не може розцінюватися як доказ об`єктивної неможливості виконання судового наказу у межах виконавчого провадження.
Оскільки суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, то колегія суддів згідно із статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги залишає її без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись статтями 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ІСТ АГРО СЕРВІС» залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2025 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач: Черпак Ю.К.

Судді: Кобаль М.І.

Штульман І.В.

Повний текст постанови виготовлено 04.02.2026.