ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2025 р.	Справа № 520/4224/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Спаскіна О.А.,
Суддів: Присяжнюк О.В. ,  Любчич Л.В. ,
за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.,

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Чугуївського відділу державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.09.2025, головуючий суддя І інстанції: Ніколаєва О.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 18.09.25 року по справі №520/4224/25
          за позовом  ОСОБА_1  
          до  Чугуївського відділу державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 
          про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Чугуївського відділу державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Чугуївського відділу державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції Касьян Маріанни Василівни від 20.01.2025 про відкриття виконавчого провадження №76826356 з примусового виконання постанови від 03.10.2024 №8/11536, виданої ІНФОРМАЦІЯ_1 , про стягнення з позивача 34 000,00 грн.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 18.09.2025 позовну заяву задоволено.
Визнано протиправною та скасовано постанову старшого державного виконавця Чугуївського відділу державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції Касьян Маріанни Василівни від 20.01.2025 про відкриття виконавчого провадження ВП №76826356.
Стягнуто з Чугуївського відділу державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції за рахунок бюджетних асигнувань витрати по сплаті судового збору на користь ОСОБА_1 у розмірі 1 211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок).
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.09.2025 та ухвалити постанову, якою у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вважає, що старший державний виконавець Чугуївського відділу державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Касьян М.В. діяла на підставі, у межах повноважень і в спосіб, передбачені Конституцією України та Законом України «Про виконавче провадження». Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, не врахував наведену практику Верховного Суду, зокрема постанову від 16 грудня 2021 року у справі № 640/11468/20, на яку звертав увагу апелянт. Крім того, суд не взяв до уваги, що 25.03.2025 року Другий апеляційний адміністративний суд ухвалив постанову у справі № 636/8724/24, якою встановлено, що постанова № 8/11536 від 03.10.2024 року про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП щодо ОСОБА_1 , відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, а накладене адміністративне стягнення відповідає санкції закону. Ця постанова апеляційного суду є ключовим доказом законності дій органу, який видав виконавчий документ, і безпосередньо впливає на правильне вирішення даної справи.
Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Суд апеляційної інстанції розглянув справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до вимог ст. 308 КАС України та керуючись ст. 229 КАС України.
Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що ІНФОРМАЦІЯ_2 03.10.2024 прийнята постанова №8/11536 про стягнення з позивача штрафу у розмірі 34 000,00 грн.
Позивач 09.10.2024 звернувся зі скаргою до Чугуївського міського суду Харківської області про скасування постанови від 03.10.2024 №8/11536, тобто не порушивши десятиденний строк.
Рішенням Чугуївського міського суду від 02.12.2024 у справі №636/8724/24, відмовлено у задоволенні позову.
ІНФОРМАЦІЯ_3 06.12.2024 звернувся до Чугуївського ВДВС у Чугуївському районі Харківської області СМ УМЮ з заявою за вих. №3/13656 про примусове виконання постанови від 03.10.2024 №8/11536.
Відповідачем прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №76826356 з примусового виконання постанови №8/11536 виданої 03.10.2024 ІНФОРМАЦІЯ_2 , про стягнення з позивача штрафу у розмірі 34 000,00 грн, поданої ІНФОРМАЦІЯ_3 від 06.12.2024 №3/13656 разом із заявою про примусове виконання рішення.
Внаслідок цілеспрямованої кібератаки 19.12.2024 на державні реєстри України, було тимчасово призупинено роботу Єдиних та Державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції України, в тому числі, роботу Автоматизованої системи виконавчого провадження, до якої виконавцями вносяться відомості про всі прийняті рішення у виконавчому провадженні.
Після відновлення автоматизованої системи виконавчого провадження після кібератаки відповідачем 20.01.2025 було відкрито виконавче провадження ВП №76826356, оскільки реєстрація виконавчих документів, документів виконавчого провадження, фіксування виконавчих дій здійснюється в автоматизованій системі виконавчого провадження.
Копії постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №76826356 були направлені сторонам (боржнику та стягувачу).
Внаслідок примусового виконання судового рішення з банківських рахунків позивача було списано 5 300,19 грн з рахунку у ПАТ КБ «Приватбанк», 7 467,61 грн та 37 535,41 з рахунків у АТ УкрСиббанк.
У той же час, на обґрунтування своєї правової позиції позивач вказує, що рішення Чугуївського міського суду від 02.12.2024 у справі №636/8724/24 було оскаржено ним до Другого апеляційного адміністративного суду, а отже не набрало законної сили і у відповідача не настало правових підстав для його примусового виконання.
Так, судом встановлено, що ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 25.12.2024 справу №636/8724/24 витребувано з Чугуївського міського суду. Ухвалою цього ж суду від 03.01.2025 апеляційну скаргу залишено без руху й надано позивачу десятиденний строк на усунення недоліків апеляційної скарги.
Ухвалою від 13.01.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 02.12.2024 у справі №636/8724/24.
Відповідачем 04.02.2025 прийнято постанову про зупинення виконавчого провадження на період до прийняття судом рішення та 04.02.2025 прийнято постанову про зняття арешту з коштів.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 25.03.2025 у справі №636/8724/24 рішення суду першої інстанції залишено без змін. Дана постанова набрала законної сили з дати її ухвалення, тобто з 25.03.2025 та не підлягала касаційному оскарженню.
Не погоджуючись з постановою відповідача від 20.01.2025 про відкриття виконавчого провадження №76826356, позивач звернувся до суду з позовною заявою.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана постанова відповідача від 20.01.2025 про відкриття виконавчого провадження ВП №76826356 прийнята на підставі виконавчого документа, що не набрав законної сили, така постанова про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання постанови про накладення штрафу має бути скасована як така, що не відповідає приписам статті 3 Закону України "Про виконавче провадження".
Колегія суддів погоджується з даними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
5) добросовісно;
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Отже, при наданні оцінки діям, бездіяльності та/або рішенням суб`єкта владних повноважень, суди перевіряють їх на відповідність вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України.
Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження» (надалі – Закон № 1404-VIII).
Відповідно до ч. 1 статті 1 Закону №1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Приписами статті 5 Закону України №1404-VIII визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та, у передбачених цим Законом випадках, на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Положеннями частини першої статті 13 Закону України №1404-VIII встановлено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до частини першої статті 18 Закону України №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і у повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно до вимог частини першої, третьої статті 373 КАС України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Виконавчий лист, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Виконавчий лист, ухвала мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.
Питання, пов`язані з примусовим виконанням судових рішень і рішень інших органів, врегульовані Законом України №1404-VIII, що є спеціальним законом, яким державні виконавці керуються при примусовому виконанні рішень суду та інших органів (посадових осіб).
Відповідно до пункту першого частин першої, другої статті 18 Закону України №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Відповідно до вимог пункту першого частини першої статті 26 Закону України №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, виконавчих листів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Згідно з вимогами пунктів шість, сім частини першої статті 4 Закону України №1404-VIII у виконавчому документі серед іншого зазначаються дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); строк пред`явлення рішення до виконання.
Відповідно до частини п`ятої статті 26 Закону України №1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
Відповідно до вимог частин третьої, четвертої статті 27 Закону України №1404-VIII за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи. Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5 затверджено Інструкцією з організації примусового виконання рішень", яка визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню, якою детально регламентовано дії виконавців під час вчинення виконавчих дій ( далі Інструкція).
Відповідно до Розділу ІІІ п. 4.5 Інструкції виконавчий документ повертається без прийняття до виконання у випадках, передбачених частиною четвертою статті 4 Закону, про що орган державної виконавчої служби або приватний виконавець надсилає стягувачу повідомлення протягом трьох робочих днів з дня пред`явлення виконавчого документа; у разі відсутності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття його до виконання виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.
Згідно із пунктом першим частиною четвертою статтею 4 Закону України №1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання).
Відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Відповідно до вимог частини другої статті 325 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).
Так, ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 13.01.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 02.12.2024 у справі №636/8724/24, у той час як виконавче провадження відповідачем відкрито 20.01.2025.
Відповідно до вимог статті 38 Закону України №1404-VIII виконавче провадження зупиняється виконавцем у разі поновлення судом строку подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, або прийняття такої апеляційної скарги до розгляду (крім виконавчих документів, що підлягають негайному виконанню). Про зупинення виконавчого провадження виконавець виносить постанову не пізніше наступного робочого дня з дня отримання судового рішення. Відповідно до вимог частини четвертої статті 19 Закону України №1404-VIII сторони виконавчого провадження зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.
Як встановлено судовим розглядом, відповідачем 04.02.2025 прийнято постанову про зупинення виконавчого провадження на період до прийняття судом рішення та постанову про зняття арешту з коштів.
Предметом спору у даній справі є саме постанова відповідача про відкриття виконавчого провадження ВП №76826356.
Колегія суддів відмічає, що на момент прийняття спірної оскаржуваної постанови відповідач діяв на підставі виконавчого листа, який за формою та змістом відповідав приписам статті 4 Закону України №1404-VIII. Його дії не суперечили вимогам закону та Інструкції.
Разом з цим, судова колегія наголошує, що відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що оскільки оскаржувана постанова відповідача від 20.01.2025 про відкриття виконавчого провадження ВП №76826356 прийнята на підставі виконавчого документа, що не набрав законної сили, така постанова про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання постанови про накладення штрафу має бути скасована як така, що не відповідає приписам статті 3 Закону України "Про виконавче провадження".
Доводи апелянта з посиланням на правову позицію Верховного Суду, викладену у справі №№ 640/11468/20, що на його думку, є формальним порушення процедури, тому не є підставою для скасування спірної постанови, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки обставини цієї справи виникли за різних фактичних обставин, ніж у справі, на які посилається апелянт. Судова колегія наголошує, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, їхніх повноважень, об`єкта, предмета правового регулювання відносин, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їхньої подібності визначається обставинами кожної конкретної справи.
З огляду на вказане, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги в зв`язку з її необґрунтованістю.
Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі Серявін та інші проти України зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі Трофимчук проти України ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.
Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у цьому судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків рішення суду першої інстанції не спростовують.
За правилами частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та свідчать про незгоду із правовою оцінкою суду першої інстанції обставин справи, суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.
Таким чином, колегія суддів, згідно ст. 316 КАС України вирішила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 270-272, 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Чугуївського відділу державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції  залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.09.2025 по справі №520/4224/25  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		О.А. Спаскін	
Судді	   	О.В. Присяжнюк    Л.В. Любчич