ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 210/5703/24  Номер провадження 22-ц/814/3910/25	Головуючий у 1-й інстанції Комарова Д. Ю.  Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2025 року 	м. Полтава	

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:
головуючого судді: Обідіної О. І.,
         суддів: Бутенко С.Б., Карпушина Г.Л., 

розглянула в судовому засіданні в м. Полтаві, в порядку письмового провадження, цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Універсал Банк» на заочне рішення Горішньоплавнівського міського суду Полтавської області від 16 липня 2025 року по справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2024 року АТ «Універсал Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з нього заборгованість за тілом кредиту в розмірі 73143,40 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту 73143,40 грн. та 3028 грн. судового збору.
Зазначало, що банком було запущено новий проект - «monobank», в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки monobank. Особливістю проекту є те, що обслуговування здійснюється дистанційно, без відділень.
20 грудня 2019 року між банком та ОСОБА_1 було підписано анкету-заяву до договору про надання банківських послуг.
Підписавши анкету-заяву, позичальник погодився, що остання, разом з умовами та правилами надання банківських послуг, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. В анкеті-заяві ОСОБА_1 просив встановити кредитний ліміт на суму, зазначену у мобільному додатку.
Відповідач отримав кредит в сумі 60000 грн. у вигляді кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка НОМЕР_1 .
Неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань за вказаним договором призвело до виникнення заборгованості, яка в добровільному порядку не була погашена, в зв`язку з чим банк звернувся до суду про стягнення останньої в судовому порядку.

Заочним рішенням Горішньоплавнівського міського суду Полтавської області від 16 липня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.
Ухвалюючи рішення місцевий суд дійшов висновку про відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених вимог, що слугувало підставою для відмови в задоволенні позову, а наданий банком розрахунок заборгованості не підтверджує умови кредитування та суму заборгованості та залежить від волевиявлення банку.

В апеляційній скарзі АТ «Універсал Банк», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Вказує, що суд першої інстанції не дослідив механізм отримання банківських послуг в рамках проекту monobank, а також процедуру погодження споживачем Умов і правил обслуговування рахунків, оскільки підписавши анкету-заяву відповідач підтвердив, що ознайомлений з Умовами обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк», тарифами за карткою мonobank, таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту, та отримав їх примірники в мобільному додатку. Відповідач завантажила мобільний додаток «monobank», пройшла ідентифікацію, висловида свою згоду з вказаними документами в електронному вигляді у мобільному додатку «monobank» шляхом застосування електронного цифрового підпису, а також проводила банківські операції. Таким чином сторони погодили усі істотні умови договору, зокрема, і щодо порядку погашення заборгованості та розміру процентної ставки. 

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення останньої. 
Згідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 20 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до АТ «Універсал Банк» та підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг.
Обґрунтовуючи виниклі між сторонами кредитні правовідносини та наявність заборгованості по укладеному між сторонами договору в сумі 73143,40 грн., банк на підтвердження вимог надав таблицю розрахунку заборгованості, розрахунок заборгованості, довідку про розмір встановленого кредитного ліміту, копію анкети-заяви до договору про надання банківських послуг, умови та правила обслуговування в АТ «Універсалбанк», умови та тарифи обслуговування чорної картки monobank, паспорт споживчого кредиту, ксерокопії паспорту та ІПН ОСОБА_1 , статут банку.
Також банк вказав про видачу позичальнику ОСОБА_1 60000 грн. у вигляді кредитного ліміту на поточний рахунок, які були зараховані на платіжну картку НОМЕР_1 .

Відмовляючи в задоволенні позову суд дійшов висновку про відсутність доказів як узгодження між сторонами кредитного ліміту, так і отримання відповідачем коштів, користування ними, що свідчить про недоведеність заявлених вимог. 
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Із прийняттям ЗУ «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
Згідно ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 зазначеного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону).
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина шоста статті 11 вказаного Закону).
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі частина дванадцята статті 11 Закону №675-VIII.
Встановлено, що позивач - АТ «Універсал Банк» запустив новий проект «мonobank», в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки «мonobank». 
Особливістю проекту «Monobank» є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно без відділень. 
З матеріалів справи вбачається, що 20 грудня 2019 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг, в якій просив відкрити поточний рахунок в гривні на своє ім`я та встановити кредитний ліміт на суму, зазначену в мобільному додатку.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Сторонами не заперечується факт звернення ОСОБА_1 до банку, підписання ним особисто анкети-заяви, в якій останній, підписуючи її власноручним підписом просив відкрити поточний рахунок та встановити кредитний ліміт на суму зазначену в мобільному додатку.
У вказаній анкеті-заяві зазначено, що відповідач погодився з тим, що ця анкета-заява разом із умовами і правилами надання банківських послуг, тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту, які були надані йому для ознайомлення.
Разом з тим, підписана відповідачем анкета-заява до договору про надання банківських послуг містить лише анкетні дані та контактну інформацію, одночасно з цим не містить жодних даних про умови кредитування, як то відсоткова ставка, строк кредитування та обрання ним певної банківської послуги.
Відповідно до правової позиції викладеної Великою Палатою Верховного Суду при розгляді справи №342/180/17-ц від 03.07.2019 відсутність конкретно запропонованих відповідачу умов та правил банківських послуг, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування коштами, надані банком витяг із тарифів та умов не можуть розцінюватися як стандартна форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. Тому відсутні підстави вважати, що при укладанні договору банк дотримався вимог про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.
За відсутності погоджених із позичальником умов кредитування в частині нарахування процентів та неустойки, кредитор вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Посилаючись на наявність заборгованості в сумі 73143,40 грн., банк надав суду лише власний розрахунок заборгованості, тоді як інших належних та допустимих доказів факту перерахування кредитних коштів позичальнику, користування ОСОБА_1 такими коштами, тобто здійснення ним будь-яких банківських операцій за допомогою платіжної картки НОМЕР_1 , позивачем в ході розгляду справи надано не було. 
Будучи банківською установою, позивачем на підтвердження видачі кредиту, перерахування коштів на платіжну картку не було надано доказів як випуску картки, так і зарахування коштів на неї.
Матеріали справи не містять документів, зокрема виписку по банківському рахунку, яка б засвідчували рух коштів. 
Так, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Відповідно до постанови Касаційного Цивільного Суду Верховного Суду по справі № 200/564/7/18 від 16 вересня 2020 року встановлено, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно дост. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Згідно ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.
Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію оперативної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18червня 2003 року № 254виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постанова Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, передбачено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що саме банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів за конкретним банківським рахунком, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.
На цьому наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі№ 554/4300/16-ц.
Окрім того судова колегія звертає увагу, що зазначаючи в позовній заяві про видачу кредитних коштів в сумі 60000 грн., банк просить стягнути тіло кредиту в сумі 73143,40 грн., що є суперечливим, оскільки заборгованість по тілу не може бути більше самого тіла кредиту, та може включати відсотки чи інші скриті платежі, узгодження яких між сторонами не доведено. Доказів збільшення кредитного ліміту також не було надано.
Доводи апеляційної скарги вищевказаних висновків суду першої інстанції не спростовують та не містять посилань на обставини, які б свідчили про їх помилковість. 
Доводи апелянта фактично зводяться до пояснення механізму отримання банківських послуг, що в цілому не може розглядатись як доведення позивачем обставин, на які він спирається в обґрунтування своїх вимог. 
Висновок суду першої інстанції щодо відсутності доказів на підтвердження існуючих між сторонами правовідносин, зокрема доказів щодо фактичного отримання та користування кредитними коштами, не було спростовано на стадії апеляційного розгляду. 
З урахуванням викладеного, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції, як ухваленого з дотриманням норм матеріального та процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 382, 383, 384 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» залишити без задоволення.
Заочне рішення Горішньоплавнівського міського суду Полтавської області від 16 липня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 05 грудня 2025 року.
Судді : О.І. Обідіна С.Б. Бутенко Г.Л. Карпушин