ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2026 року 	Луцьк	Справа № 140/10449/25 	

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Каленюк Ж.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Головного управління ДПС у Волинській області (далі – ГУ ДПС у Волинській області) з позовом:
про визнання протиправним та скасування рішення від 17 червня 2021 року №1781/03-20-13-04-14 в частині поновлення списаних сум заборгованості з єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі – єдиний внесок) у сумі 23109,02 грн;
зобов`язання відкоригувати дані інтегрованої картки платника шляхом виключення суми недоїмки з єдиного внеску в розмірі 23109,02 грн, нарахованого за період з 01 січня 2017 року по 31 березня 2019 року та з 01 січня 2020 року по 03 червня 2020 року;
визнання протиправним та скасування рішення від 17 червня 2025 року №0018709/03-20-24-06 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 з 29 травня 2006 року по 27 серпня 2020 року була зареєстрована фізичною особою-підприємцем. У зв`язку з дотриманням ОСОБА_1 умов, визначених пунктом 9-15 розділу VIII “Прикінцеві та перехідні положення” Закону України від 08 липня 2010 року №2464-VI “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування” (далі – Закон №2464-VI), ГУ ДПС у Волинській області 18 вересня 2020 року складено висновок №191 про списання недоїмки, штрафних санкцій та пені з єдиного внеску у сумі 31371,56 грн та на його підставі винесено рішення від 22 вересня 2020 року №126-13, відповідно до якого підлягала списанню недоїмка у сумі 31371,56 грн. Однак 15 березня 2021 року відповідач склав акт №2211/2619704089 про результати камеральної перевірки з протилежним висновком - про недотримання ФОП ОСОБА_1 умов, передбачених пунктом 9-15 розділу VIII “Прикінцеві та перехідні положення” Закону №2464-VI для списання сум недоїмки, а також штрафів та пені, у зв`язку із перебуванням ФОП ОСОБА_1 у період з 01 квітня 2019 року по 31 грудня 2019 року на спрощеній системі оподаткування, та 17 червня 2021 року ГУ ДПС у Волинській області прийняло рішення №1781/03-20-13-04-14 про поновлення списаних сум недоїмки з єдиного внеску у розмірі 31371,56 грн.
Позивач не погоджується із рішенням ГУ ДПС у Волинській області від 17 червня 2021 року №1781/03-20-13-04-14 в частині поновлення списаних сум заборгованості з єдиного внеску у сумі 23109,02 грн та вважає, що нею дотримано умови для списання заборгованості для фізичних осіб-підприємців згідно з пунктом 9-15 розділу VIII “Прикінцеві та перехідні положення” Закону №2464-VI: у період з 01 січня 2017 року по 31 березня 2019 року та з 01 січня 2020 року по 03 червня 2020 року вона перебувала на загальній системі оподаткування; 27 серпня 2020 року внесено запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця за власним рішенням; подано звітність з єдиного внеску та податкові декларації про майновий стан і доходи; доходів за період з 01 січня 2017 року по 03 червня 2020 року не отримувала.
Позивач зауважила, Закон №2464-VI не встановлює підстав для втрати права на списання суми недоїмки за період часу перебування на загальній системі оподаткування, якщо за період з 01 січня 2017 року до 03 червня 2020 року фізична особа-підприємець якийсь час перебувала на спрощеній системі оподаткування. Тому, на переконання ОСОБА_1 , ГУ ДПС у Волинській області протиправно прийняло рішення від 17 червня 2021 року №1781/03-20-13-04-14 в частині поновлення списаних сум заборгованості з єдиного внеску - 31371,56 грн, при тому що вона перебувала на спрощеній системі оподаткування лише з 01 квітня 2019 року по 31 грудня 2019 року (за цей період сума поновленої заборгованості 8262,54 грн не є спірною: 918,06 грн х 9 місяців).
З метою захисту порушеного права ОСОБА_1 просила також зобов`язати ГУ ДПС у Волинській області привести облікові дані позивача у відповідність із дійсним станом розрахунків з бюджетом шляхом коригування даних в інтегрованій картці платника податку (ІКП), яке полягає у виключенні (списанні) суми недоїмки з єдиного внеску в розмірі 23109,02 грн (31371,56 грн за період з 01 січня 2017 року по 31 березня 2019 року та з 01 січня 2020 року по 03 червня 2020 року мінус 8262,54 грн за період з 01 квітня 2019 року по 31 грудня 2019 року).
На думку позивача, часткове скасування рішення від 17 червня 2021 року №1781/03-20-13-04-14 про поновлення списаних сум заборгованості з єдиного внеску є підставою для скасування рішення від 17 червня 2025 року №0018709/03-20-24-06 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску в розмірі 42011,57 грн, оскільки абзацом дев`ятим пункту 9-15 розділу VIII “Прикінцеві та перехідні положення” Закону №2464-VI (в редакції на момент виникнення спірних відносин) передбачено, що штрафні санкції до платника єдиного внеску, передбачені пунктом 7 частини одинадцятої статті 25 цього Закону, у випадку списання суми недоїмки не застосовуються, а відповідно до пункту 9-11.2 розділу VIII “Прикінцеві та перехідні положення” Закону №2464-VI протягом періоду з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19) платникам єдиного внеску не нараховується пеня, а нарахована пеня за ці періоди підлягає списанню. Крім того, згідно з пунктом 9-22 розділу VIII “Прикінцеві та перехідні положення” Закону №2464-VI платникам єдиного внеску тимчасово, на період з початку дії воєнного стану на території України до 01 серпня 2023 року, не нараховується пеня, а нарахована пеня за цей період підлягає списанню.
З наведених підстав позивач просила позов задовольнити.
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України).
У відзиві на позовну заяву відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог (а.с.51-54). В обґрунтування такої позиції відповідач вказав, що по 27 серпня 2020 року ОСОБА_1 мала статус фізичної особи-підприємця та вона у період з 01 квітня 2019 року по 31 грудня 2019 року перебувала на спрощеній системі оподаткування, а тому згідно з пунктом 9-15 розділу VIII “Прикінцеві та перехідні положення” Закону №2464-VІ не підлягала списанню заборгованість у сумі 31371,56 грн. Рішенням від 17 червня 2021 року №1781/03-20-13-04-14 поновлено списану заборгованість з єдиного внеску у сумі 31371,56 грн, яку 08 червня 2023 року сплачено. Рішення від 17 червня 2025 року №0018709/03-20-24-06 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені винесене у зв`язку з несплатою (несвоєчасною сплатою) поновлених сум, що відповідає приписам статті 25 Закону №2464-VІ.
У відповіді на відзив позивач підтримала доводи позовної заяви (а.с.71-74).
Відповідач заперечення на відповідь на відзив не подав.
Перевіривши письмовими доказами доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.
ОСОБА_1 була зареєстрована як фізична особа-підприємець з 29 травня 2006 року по 27 серпня 2020 року, про що свідчить витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.10).
ФОП ОСОБА_1 перебувала на загальній системі оподаткування, зокрема, з 02 квітня 2014 року по 31 березня 2019 року, з 01 січня 2020 року по 27 серпня 2020 року, а з 01 квітня 2019 року по 31 грудня 2019 року – на спрощеній системі оподаткування, що підтверджено листом ГУ ДПС у Волинській області від 23 липня 2025 року №14708/6/03-20-24-06 (а.с.22) та не є спірним.
Станом на 20 липня 2020 року в ІКП за позивачем рахувалася заборгованість (недоїмка) з єдиного внеску за 2012, 2014, 2017-2020 роки на загальну суму 37285,30 грн (а.с.13 зворот-20).
Не заперечується та обставина, що позивач звернулася до ГУ ДПС у Волинській області із заявою (№24886/ФОП/55 від 28 серпня 2020 року) про списання боргу з єдиного внеску.
ГУ ДПС у Волинській області складено висновок від 18 вересня 2020 року №191, за змістом якого ФОП ОСОБА_1 дотримано умови, передбачені пунктом 9-15 розділу VIII “Прикінцеві та перехідні положення” Закону №2464-VI для списання сум недоїмки, штрафів та пені, нарахованих на ці суми недоїмки, у зв`язку з чим підлягає списанню заборгованість у сумі 31371,56 грн – недоїмка (а.с.11).
Рішенням ГУ ДПС у Волинській області від 22 вересня 2020 року №126-13 списано недоїмку з єдиного внеску у сумі 31371,56 грн, підлягають скасуванню штрафні санкції та пеня, передбачені пунктом 9-15 розділу VIII “Прикінцеві та перехідні положення” Закону №2464-VІ (а.с.12).
Недоїмку у сумі 5913,74 грн платник погасила 30 жовтня 2020 року, що видно з відомостей ІКП та станом на 31 грудня 2020 року значилася переплата у сумі 1,26 грн (а.с.18).
Із матеріалів справи також слідує, що актом ГУ ДПС у Волинській області від 15 березня 2021 року №2211/2619704089 про результати камеральної перевірки даних, задекларованих у податковій звітності, звітності з єдиного внеску, даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах ДПС, встановлено, що ФОП ОСОБА_1 не дотримала умови, передбачені пунктом 9-15 розділу VIII “Прикінцеві та перехідні положення” Закону №2464-VI для списання сум недоїмки, а також штрафів та пені, нарахованих на суми недоїмки, оскільки списання заборгованості здійснюється за період з 01 січня 2017 року по 03 червня 2020 року фізичним особам-підприємцям (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), однак згідно з даними АС “Податковий блок” ФОП ОСОБА_1 у період з 01 квітня 2019 року по 31 грудня 2019 року перебувала на спрощеній системі оподаткування, у зв`язку з чим не підлягає списанню заборгованість у сумі 31371,56 грн (а.с.12 зворот-13).
Рішенням ГУ ДПС у Волинській області від 17 червня 2021 року №1781/03-20-13-04-14 поновлено списані ФОП ОСОБА_1 суми заборгованості з єдиного внеску (недоїмки) (а.с.20 зворот).
Відповідно до рішення ГУ ДПС у Волинській області від 17 червня 2025 року №0018709/03-20-24-06 за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску до позивача застосовано штрафні санкції та нараховано пеню на загальну суму 42011,57 грн, з яких 6880,95 грн - штраф та 35130,62 грн - пеня за період з 23 квітня 2013 року по 08 червня 2023 року (а.с.30 зворот).
При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Пунктом 4 частини першої статті 4 Закону №2464-VI до платників єдиного внеску віднесено фізичних осіб - підприємців, в тому числі тих, які обрали спрощену систему оподаткування.
Згідно з частиною другою статті 6 вказаного Закону платник єдиного внеску, зокрема, зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VI (із змінами, внесеними згідно із Законами від 06 грудня 2016 року №1774-VIII, від 03 жовтня 2017 року №2148-VIII) для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Частиною дванадцятою статті 9 Закону №2464-VI передбачено, що єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.
13 травня 2020 року Верховна Рада України прийняла Закон України №592-ІХ “Про внесення змін до Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування” щодо усунення дискримінації за колом платників” (далі - Закон №592-ІХ).
З пояснювальної записки до проекту Закону №592-ІХ слідує, що його прийняття було обумовлено тим, що встановлення обов`язку сплати єдиного соціального внеску без отримання доходу не відповідає легальній меті державного регулювання цього виду відносин та є непослідовним у контексті самого Закону, який визначає об`єктом нарахування єдиного соціального внеску саме отриманий дохід.
Відповідно до пункту 1 розділу ІІ “Прикінцеві положення” Закону №592-ІХ цей Закон набирає чинності з 01 січня 2021 року, крім пункту 5 розділу I цього Закону, що набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування.
Днем опублікування Закону №592-ІХ є 02 червня 2020 року, а тому з 03 червня 2020 року набрав чинності пункт 5 розділу І Закону №592-ІХ, відповідно до положень якого розділ VIII “Прикінцеві та перехідні положення” Закону №2464-VI доповнено пунктом 9-15 такого змісту: 
“9-15. Підлягають списанню за заявою платника та у порядку, визначеному цим Законом, несплачені станом на день набрання чинності Законом України “Про внесення змін до Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування” щодо усунення дискримінації за колом платників” з урахуванням особливостей, визначених цим пунктом, суми недоїмки, нараховані платникам єдиного внеску, зазначеним у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, за період з 1 січня 2017 року до дня набрання чинності Законом України “Про внесення змін до Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування” щодо усунення дискримінації за колом платників”, а також штрафи та пеня, нараховані на ці суми недоїмки, у разі якщо такими платниками не отримано дохід (прибуток) від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та за умови подання протягом 90 календарних днів з дня набрання чинності Законом України “Про внесення змін до Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування” щодо усунення дискримінації за колом платників”:
а) платниками, зазначеними у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), - державному реєстратору за місцем знаходження реєстраційної справи фізичної особи - підприємця заяви про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності та до податкового органу - звітності відповідно до вимог частини другої статті 6 цього Закону за період з 1 січня 2017 року до дня набрання чинності Законом України “Про внесення змін до Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування” щодо усунення дискримінації за колом платників”. Зазначена звітність подається платником виключно у випадку, якщо вона не була подана раніше;
б) платниками, зазначеними у пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, - до податкового органу за основним місцем обліку заяви про зняття з обліку як платника єдиного внеску та звітності відповідно до вимог частини другої статті 6 цього Закону за період з 1 січня 2017 року до дня набрання чинності Законом України “Про внесення змін до Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування” щодо усунення дискримінації за колом платників”. Зазначена звітність подається платником виключно у випадку, якщо вона не була подана раніше.
Після отримання у встановленому законом порядку відповідних відомостей від державного реєстратора або заяви про зняття з обліку як платника єдиного внеску та за умови подання платником єдиного внеску зазначеної звітності (якщо відповідна звітність не була подана раніше) податковий орган протягом 15 робочих днів проводить камеральну перевірку, за результатами якої приймає рішення про списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені або вмотивоване рішення про відмову списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені.
Податковим органом може бути прийнято рішення про відмову списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені, за умови якщо за результатами перевірки буде встановлено, що: 1) платник податків отримав дохід (прибуток) протягом періоду з 1 січня 2017 року до дня набрання чинності Законом України “Про внесення змін до Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" щодо усунення дискримінації за колом платників”; 2) суми недоїмки, а також штрафи та пеня, нараховані на суми недоїмки, були в повному обсязі самостійно сплачені платником або стягнуті у порядку, передбаченому цим Законом.
У разі якщо суми недоїмки, а також штрафи та пеня, нараховані на суми недоїмки, були частково самостійно сплачені платником та/або стягнуті у порядку, передбаченому цим Законом, податковий орган приймає рішення про списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені у частині, що залишилася несплаченою.
Штрафні санкції до платника єдиного внеску, передбачені пунктом 7 частини одинадцятої статті 25 цього Закону, за наведених умов не застосовуються.
Вимога про сплату суми недоїмки, штрафних санкцій і пені вважається відкликаною у день прийняття податковим органом рішення про списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені.
Нараховані та сплачені або стягнуті за зазначений період суми недоїмки, штрафних санкцій і пені відповідно до цього Закону не підлягають поверненню”.
З огляду на викладене суд дійшов висновку, що підставою для списання заборгованості зі сплати єдиного внеску є факт відсутності отриманого фізичною особою - підприємцем на загальній системі оподаткування доходу у період з 01 січня 2017 року, своєчасне звернення до контролюючого органу з відповідною заявою та подання заяви державному реєстратору про припинення підприємницької діяльності, подання звітності з єдиного внеску.
За обставин справи ГУ ДПС у Волинській області своїм рішенням від 22 вересня 2020 року №126-13 списало недоїмку з єдиного внеску у сумі 31371,56 грн (штрафні санкції і пеня відсутні) відповідно до пункту 9-15 розділу VIII “Прикінцеві та перехідні положення” Закону №2464-VІ (а.с.12).
Водночас, використовуючи заяву платника про списання сум недоїмки, штрафу, пені; звіти про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2017– 2020 роки; податкові декларації про майновий стан і доходи за 2017-2020 роки; інформацію з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків (дохід, виплачений самозайнятій особі, не отримано) в акті камеральної перевірки від 15 березня 2021 року №2211/2619704089 ГУ ДПС у Волинській області дійшло висновку, що ФОП ОСОБА_1 не дотримано умови, передбачені пунктом 9-15 розділу VIII “Прикінцеві та перехідні положення” Закону №2464-VI для списання сум недоїмки, а також штрафів та пені, бо у період з 01 квітня 2019 року по 31 грудня 2019 року вона перебувала на спрощеній системі оподаткування.
Оцінюючи доводи сторін, суд враховує, що з 01 січня 2017 року по 31 березня 2019 року та з 01 січня 2020 року по 27 серпня 2020 року позивач перебувала на загальній системі оподаткування; 27 серпня 2020 року внесено запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця за власним рішенням; позивач своєчасно звернулася до ГУ ДПС у Волинській області із заявою про списання заборгованості (№24886/ФОП/55 від 28 серпня 2020 року), матеріали справи не місять доказів отримання позивачем доходів за період з 01 січня 2017 року по 31 березня 2019 року та з 01 січня 2020 року по 03 червня 2020 року.
Суд зауважує, що норми Закону №592-ІХ не містять положень, які б обмежували право фізичної особи-підприємця на списання недоїмки за період перебування на загальній системі оподаткування лише через те, що у проміжку з 01 січня 2017 року по 03 червня 2020 року така особа тимчасово застосовувала спрощену систему оподаткування.
Тому суд вважає, що рішенням ГУ ДПС у Волинській області від 17 червня 2021 року №1781/03-20-13-04-14 було протиправно поновлено списані суми заборгованості з єдиного внеску за період з 01 січня 2017 року по 31 березня 2019 року та з 01 січня 2020 року по 03 червня 2020 року.
Відповідно до відомостей ІКП (а.с.13 зворот-20) нарахований ГУ ДПС у Волинській області борг (недоїмка) з єдиного внеску за період часу з 01 квітня 2019 року по 31 грудня 2019 року, тобто за час перебування ФОП ОСОБА_1 на спрощеній системі оподаткування, становив 8262,54 грн.
Зважаючи на встановлені у справі обставини суд дійшов висновку, що спірним рішенням від 17 червня 2021 року №1781/03-20-13-04-14 протиправно поновлено ФОП ОСОБА_1 списані суми заборгованості з єдиного внеску у сумі 23109,02 грн (31371,56 грн - 8262,54 грн), у зв`язку із чим позовні вимоги про визнання протиправним та скасування цього рішення в частині поновлення списаних сум заборгованості з єдиного внеску - 23109,02 грн підлягають задоволенню.
Вирішуючи спір в частині позовних вимог про зобов`язання ГУ ДПС у Волинській області провести коригування відомостей в ІКП шляхом виключення з неї нарахувань заборгованості (недоїмки) з єдиного внеску у сумі 23109,02 грн, нарахованої за період часу з 01 січня 2017 року по 31 березня 2019 року та з 01 січня 2020 року по 03 червня 2020 року, суд зазначає про таке.
Згідно із пунктом 2 розділу І Порядку ведення податковими органами оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 12 січня 2021 року №5 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15 березня 2021 року за №321/35943; далі Порядок №5), терміни в цьому Порядку вживаються в таких значеннях:
інтегрована картка платника (далі – ІКП) – форма оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску (далі – платежі), що ведеться за кожним видом платежу;
коректність даних інформаційної системи – відповідність інформації, що зберігається у підсистемах інформаційної системи, первинним показникам та встановленим алгоритмам (правилам) логічного і арифметичного контролю.
Пунктом 3 розділу І Порядку №5 передбачено, що оперативний облік платежів здійснюється податковими органами в інформаційній системі. Метою ведення оперативного обліку і складання звітності податкових органів є забезпечення користувачів повною, достовірною та неупередженою інформацією щодо стану розрахунків платників з бюджетами та фондами загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування для прийняття оптимальних управлінських рішень.
Відповідно до пункту 1 глави 1 розділу ІІ Порядку №5 з метою обліку нарахованих і сплачених, повернутих та відшкодованих сум платежів територіальними органами ДПС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які мають сплачуватися такими платниками на рахунки, відкриті в розрізі адміністративно-територіальних одиниць. ІКП містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та фондами загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування за відповідним видом платежу та відповідною адміністративно-територіальною одиницею. Облік платежів ведеться в ІКП окремими обліковими операціями в хронологічному порядку. При цьому кожна операція фіксується в окремому рядку із зазначенням виду операції та дати її проведення.
За приписами пункту 3 розділу ІІ Порядку №5 за наявності нарахованих та/або несплачених сум єдиного внеску або боргу (недоїмки) з єдиного внеску, податковий орган не здійснює подальші процедури щодо зняття платника єдиного внеску з обліку до їх сплати (погашення) або списання такого боргу (недоїмки) у порядку, визначеному Законом України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування”.
Верховний Суд неодноразово, зокрема, у постановах від 19 лютого 2019 року (справа №825/999/17), від 26 лютого 2019 року (справа №805/4374/15-а), від 25 березня 2020 року (справа №826/9288/18) вказував, що відображення контролюючим органом в інтегрованій картці платника податків відомостей щодо своєчасного нарахування та сплати податкових зобов`язань створює певні наслідки для платника податків та наявність у останнього матеріально-правового інтересу, щоб дані інтегрованих карток правильно відображали фактичний стан розрахунків з бюджетом. Відповідно, належним способом захисту, що відновить порушені права, є вимога про зобов`язання відповідача здійснити дії по відображенню/коригуванню у особовій картці платника податків дійсного стану зобов`язань перед бюджетом, в тому числі, і шляхом виключення неправомірно нарахованих і відображених сум.
Частина перша статті 2 КАС України встановлює, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Суд у цій ситуації виходить з того, що ефективним засобом (способом) захисту, який належить застосувати при вирішенні спору, слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект та є гарантією на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений. Застосування судом того чи іншого способу захисту має призводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту.
З огляду на наведене та наявність у платника права на відображення в ІКП дійсного стану зобов`язань перед бюджетом суд погоджується із позивачем, що з метою ефективного захисту її прав необхідно зобов`язати ГУ ДПС у Волинській області вчинити дії щодо коригування відомостей в ІКП, виключивши інформацію щодо заборгованості з єдиного внеску в розмірі 23109,02 грн за період з 01 січня 2017 року по 31 березня 2019 року та з 01 січня 2020 року по 03 червня 2020 року (період, за який відповідно до пункту 9-15 розділу VIII “Прикінцеві та перехідні положення” Закону №2464-VI заборгованість підлягає списанню).
Предметом оскарження у цьому позові є також рішення від 17 червня 2025 року №0018709/03-20-24-06 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.
За приписами частин десятої, тринадцятої статті 25 Закону №2464-VI на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу. Нарахування пені, передбаченої цим Законом, починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно.
Пунктом 2 частини одинадцятої статті 25 Закону №2464-VI (в редакції, чинній до 01 січня 2015 року) було установлено, що орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції: за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум.
Законом України від 28 грудня 2014 року №77-VIII “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов`язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці” у частині одинадцятій статті 25: у пункті 2 цифри “10” замінено цифрами “20”.
Згідно з частиною чотирнадцятою статті 25 Закону №2464-VI про нарахування пені та застосування штрафів, передбачених цим Законом, посадова особа податкового органу у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, за погодженням з Пенсійним фондом, приймає рішення, яке протягом трьох робочих днів надсилається платнику єдиного внеску.
Законом України від 17 березня 2020 року №533-IX “Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)” розділ VIII “Прикінцеві та перехідні положення” Закону №2464-VI доповнено, зокрема, пунктами 9-11.1 та 9-11.2 такого змісту: 
“9-11.1. Тимчасово штрафні санкції, визначені частиною одинадцятою статті 25 цього Закону, не застосовуються за такі порушення, вчинені у періоди з 1 по 31 березня та з 1 по 30 квітня 2020 року: несвоєчасна сплата (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску; неповна сплата або несвоєчасна сплата суми єдиного внеску одночасно з видачею сум виплат, на які нараховується єдиний внесок (авансових платежів); несвоєчасне подання звітності, передбаченої цим Законом, до податкових органів. При цьому абзаци другий та третій пункту 7 частини одинадцятої статті 25 цього Закону щодо такого порушення, вчиненого у періоди з 1 по 31 березня та з 1 по 30 квітня 2020 року, не застосовується.
9-11.2. Протягом періодів з 1 по 31 березня та з 1 по 30 квітня 2020 року платникам єдиного внеску не нараховується пеня, а нарахована пеня за ці періоди підлягає списанню”.
Надалі Законом України від 13 травня 2020 року №591-IX “Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо додаткової підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)” у розділі VIII “Прикінцеві та перехідні положення” Закону №2464-VI у пункті 9-11.2 слова та цифри “періодів з 1 по 31 березня, з 1 по 30 квітня та з 1 по 31 травня 2020 року” замінено словами та цифрами “періоду з 1 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19)”.
Отже, пеня у період з 01 березня 2020 року і по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, не нараховується (вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 16 березня 2023 року у справі №480/5678/21).
У вказаній постанові Верховний Суд вказав, що правове значення у контексті застосування пункту 9-11.2 розділу VIII “Прикінцеві та перехідні положення” Закону №2464-VI має саме факт вчинення відповідного порушення, складом, якого в даному випадку є порушення строків сплати єдиного внеску (несвоєчасна сплата). При цьому податкове правопорушення у вигляді несвоєчасної сплати є триваючим порушенням, початком якого є перший календарний день, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, а закінчується таке правопорушення в день фактичної сплати (перерахування) єдиного внеску. Пеня нараховується за кожний день прострочення платежу. Обставини щодо періоду вчинення правопорушення мають значення для визначення розміру нарахування пені, а не у цілях встановлення застосовності пункту 9-11.2 розділу VIII “Прикінцеві та перехідні положення” Закону №2464-VI до спірних правовідносин у правовій кваліфікації такого правопорушення як триваючого. Пункт 9-11.2 розділу VIII “Прикінцеві та перехідні положення” Закону №2464-VI містить чітку вказівку на темпоральний критерій застосування з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину. В незалежності від того, що початок вчинення триваючих правопорушень у спірних правовідносинах припадав на періоди 2018 - 2019 роки, тобто до початку дії мораторію, враховуючи вимоги пункту 9-11.2 розділу VIII “Прикінцеві та перехідні положення” Закону №2464-VI, у контролюючого органу були відсутні підстави для нарахування позивачу пені за несвоєчасну сплату єдиного внеску починаючи з 01 березня 2020 року по 29 липня 2020 року, проте за період до 01 березня 2020 року пеня підлягає нарахуванню.
Пунктом 2 розділу II Закону від 30 червня 2023 року №3219-IX “Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей оподаткування у період дії воєнного стану” дію пунктів 9-11.1, 9-11.2 розділу VIIII “Прикінцеві та перехідні положення” Закону №2464-VI зупинено на період дії воєнного, надзвичайного стану.
Водночас відповідно до пунктів 9-21, 9-22 розділу VIII “Прикінцеві та перехідні положення” Закону №2464-VI (зі змінами, внесеним згідно із Законом від 15 березня 2022 року №2120-ІХ, в редакції Закону від 30 червня 2023 року №3219-ІХ) тимчасово за порушення, вчинені у період з початку дії воєнного стану на території України, введеного Указом Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України “Про затвердження Указу Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, до 1 серпня 2023 року, штрафні санкції, визначені частиною одинадцятою статті 25 цього Закону, не застосовуються. Тимчасово, на період з початку дії воєнного стану на території України, введеного Указом Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України “Про затвердження Указу Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, до 1 серпня 2023 року, платникам єдиного внеску не нараховується пеня, а нарахована пеня за цей період підлягає списанню.
Таким чином, у період з 24 лютого 2022 року по 01 серпня 2023 року пеня – платникам єдиного внеску не нараховується, а нарахована пеня за цей період підлягає списанню.
Як вбачається з рішення від 17 червня 2025 року №0018709/03-20-24-06, до ОСОБА_1 за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску застосовано штраф у сумі 6880,95 грн та нараховано пеню в сумі 35130,62 грн, а всього 42011,57 грн. При цьому розрахунок (а.с.31) свідчить про те, що період та кількість днів прострочення платежу, що вплинуло на суму пені та штрафу, обраховувався з 23 квітня 2013 року по 08 червня 2023 року (по дату сплати недоїмки).
Тобто, період нарахування пені і штрафу у спірному рішенні припадає на період з 01 березня 2020 року і протягом дії карантину та протягом дії воєнного стану з 24 лютого 2022 року до 01 серпня 2023 року (останній день строку, установленого законом).
Згідно з абзацом дев`ятим пункту 9-15 розділу VIII “Прикінцеві та перехідні положення” Закону №2464-VI у випадку списання суми недоїмки до платника єдиного внеску не застосовуються штрафні санкції, передбачені пунктом 7 частини одинадцятої статті 25 цього Закону (а як вказано вище підлягає списанню недоїмка за період з 01 січня 2017 року по 31 березня 2019 року та з 01 січня 2020 року по 03 червня 2020 року).
На думку суду, у контролюючого органу були відсутні підстави для нарахування позивачу за несвоєчасну сплату єдиного внеску пені, починаючи з 01 березня 2020 року по 08 червня 2023 року. Вказане не стосується нарахування штрафу та пені за несвоєчасну сплату єдиного внеску за період до 01 січня 2017 року (підлягає списанню виключно недоїмка за період з 01 січня 2017 року по 31 березня 2019 року та з 01 січня 2020 року по 03 червня 2020 року), а також у період перебування з 01 квітня 2019 року по 31 грудня 2019 року на спрощеній системі оподаткування, які не підлягають списанню, до 01 березня 2020 року.
Верховний Суд у постанові від 28 березня 2023 року у справі №260/433/19 вказав, що встановивши невідповідність частини рішення суб`єкта владних повноважень вимогам чинного законодавства, наслідком такого є визнання акта частково протиправним, при умові, що цю частину може бути ідентифіковано та що без неї оспорюваний акт в іншій частині (частинах) не втрачає свою цілісність, значення. Зокрема, частково протиправним можна визнати якусь частину (пункт, речення) рішення або рішення в частині нарахування певної суми штрафних (фінансових) санкцій. Разом з тим рішення, в якому недійсну частину не можна виокремити, ідентифікувати, є недійсним в цілому. Надаючи правову оцінку підставам відповідальності і розміру податкового зобов`язання, нарахованого контролюючим органом, суд не вправі підміняти собою такий орган та приймати рішення щодо зміни чи визначення суми податкового зобов`язання. Суд виключно досліджує прийняті рішення суб`єкта владних повноважень на предмет їх відповідності закону.
Суд зазначає, що наданий контролюючим органом розрахунок штрафної санкції (а.с.31) не дає можливості виокремити суму пені до 01 березня 2020 року з урахуванням суми недоїмки, яка підлягає списанню (за період з 01 січня 2017 року по 31 березня 2019 року та з 01 січня 2020 року по 03 червня 2020 року), тобто суд позбавлений можливості встановити точні суми штрафу та пені, застосування/нарахування яких є правомірним та протиправним відповідно. Зважаючи на вказані обставини та те, що суд не вправі підміняти собою контролюючий орган та приймати рішення щодо зміни чи визначення суми санкцій, тому позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення від 17 червня 2025 року №0018709/03-20-24-06 в цілому з наведених підстав належить задовольнити. Вказане не означає, що контролюючий орган позбавлений можливості провести коригування штрафних санкцій та пені за несвоєчасну сплату сум недоїмки, які не підлягали списанню, відповідно до закону.
Частиною першою статті 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивач просила стягнути з відповідача понесені судові витрати зі сплати судового збору у сумі 1937,92 грн та 12500,00 грн - витрати на правничу допомогу адвоката (а.с.77-78).
Частинами першою, третьою статті 132 КАС України установлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частин першої, другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Згідно із частинами третьою - п`ятою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Як передбачено частинами шостою, сьомою статті 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Виходячи з аналізу вказаних правових норм, склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника сторони за договором. Між тим при визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої прийнято рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, ціну позову, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо є неспівмірним (вказана правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 26 серпня 2022 року у справі №520/6658/21).
Для підтвердження витрат на професійну правничу допомогу суду надано копії таких документів: договору про надання правничої допомоги від 02 липня 2025 року №02/07/25, укладеного між Адвокатським бюро “Дзюрило Анастасії” (далі - Адвокатське бюро) та ОСОБА_1 (а.с.33 зворот-35), додаткової угоди від 02 липня 2025 року №1 до договору (а.с.36), акта про надання послуг професійної правничої допомоги від 18 листопада 2025 року №71 (а.с.81), калькуляції вартості наданих послуг професійної правничої допомоги (а.с.80), платіжну інструкцію від 14 листопада 2025 року (а.с.82) про оплату послуг правничої допомоги.
Відповідно до акта про надання послуг професійної правничої допомоги від 18 листопада 2025 року №71 (а.с.81), Адвокатським бюро надало такі послуги: представництво інтересів клієнта стосовно оскарження рішення від 17 червня 2025 року №0018709/03-20-24-06 до Державної податкової служби України, в тому числі аналіз судової практики та чинного законодавства, збір доказів, підготовка позовної заяви, процесуальних заяв, клопотань та заперечень, представництво інтересів в суді та вчинення будь-яких інших дій, що на думку Адвокатського бюро, є необхідними для належного захисту інтересів клієнта (5 год х 2500,00 грн).
Додатковою угодою від 02 липня 2025 року №1 до договору (а.с.36) сторони домовилися викласти пункт 2 додаткової угоди №1 до договору №02/07/25 у такій редакції: “Оплата правничої допомоги здійснюється до 20 січня 2026 року шляхом перерахування клієнтом на поточний рахунок бюро”. 
Платіжна інструкція від 14 листопада 2025 року підтверджує часткову оплату послуг на суму 4950,00 грн (а.с.82).
Суд з урахуванням правового висновку у постановах Верховного Суду від 29 жовтня 2020 року (справа №686/5064/20), від 05 березня 2021 року (справа №200/10801/19-а), від 16 березня 2021 року (справа №520/12065/19), від 23 грудня 2021 року (справа №280/1361/21) та ін. виходить з того, що відшкодуванню підлягають витрати незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.
Відповідач заперечив щодо стягнення витрат на правничу допомогу у зв`язку з їх неспівмірністю із категорією справи і предметом позову (а.с.53-54).
При вирішенні питання обґрунтованості розміру витрат на професійну правничу допомогу та пропорційності їх складності правовому супроводу цієї справи, суд виходить із того, що ця справа належить до справ незначної складності та її розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Зважаючи на фактичний обсяг наданих послуг (відсутні докази оскарження рішення від 17 червня 2025 року №0018709/03-20-24-06 до Державної податкової служби України, а зміст відповіді на відзив по суті дублює основні аргументи позовної заяви), на заперечення представника щодо витрат на оплату правничої допомоги, суд, виходячи із принципів співмірності витрат, обґрунтованості та пропорційності їх розміру, дійшов висновку про те, що на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути 4500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Позивач сплатила судовий збір у сумі 1937,92 грн, що підтверджується квитанціями від 21 серпня 2025 року №8304-1638-8477-2626 (а.с.36 зворот) та від 29 вересня 2025 року №ПН16162 (а.с.46), виписками про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України (а.с.39, 47а).
У зв`язку із задоволенням позову на користь позивача належить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати у сумі 6437,92 грн (1937,92 грн - витрати зі сплати судового збору, 4500,00 грн - витрати на правничу допомогу).
Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262, 295 КАС України, суд 

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Волинській області (43010, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, будинок 4, ідентифікаційний код відокремленого підрозділу юридичної особи 44106679) про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Волинській області від 17 червня 2021 року №1781/03-20-13-04-14 про поновлення списаних сум заборгованості з єдиного внеску в частині поновлення списаних сум заборгованості з єдиного внеску у сумі 23109,02 грн.
Зобов`язати Головне управління ДПС у Волинській області вчинити дії щодо коригування даних інтегрованої картки платника ОСОБА_1 , виключивши інформацію щодо заборгованості з єдиного внеску в розмірі 23109,02 грн за період з 01 січня 2017 року по 31 березня 2019 року та з 01 січня 2020 року по 03 червня 2020 року.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Волинській області від 17 червня 2025 року №0018709/03-20-24-06 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Волинській області судові витрати у сумі 6437,92 грн (шість тисяч чотириста тридцять сім грн 92 коп.).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ж.В. Каленюк