Харківський окружний адміністративний суд 	
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м.Харків 
04 лютого 2026 року №520/11771/25 
Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді – Лариси Мар`єнко, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін у судове засідання адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В:
Позивач – ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:
1) визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у призначенні пенсії від 25.032025 №204850020556 Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області;
2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період навчання з 01.09.1985 року по 23.12.1991 рік, період роботи з 20.08.1985 по 17.12.1992 рік, з 17.12.1991 року по 14.12.1998 рік, з 15.12.1998 по 01.03.2000 рік;
3) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком відповідно до пункту 4 частини першої статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 25.03.2025 року.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 25.032025 №204850020556 відмовлено у призначенні пенсії ОСОБА_2 , у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу та не зарахування до стажу періоду навчання з 01.09.1985 року по 23.12.1991 рік, періоду роботи з 20.08.1985 по 17.12.1992 рік, з 17.12.1991 року по 14.12.1998 рік, з 15.12.1998 по 01.03.2000 рік. Вважаючи таке рішення відповідача протиправним та незаконним, таким, що порушує права позивача на пенсійне забезпечення, звернувся до суду з даним позовом.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду відкрито спрощене позовне провадження у справі без виклику сторін у судове засідання, надано відповідачу час для надання відзиву на позовну заяву, позивачу – відповідь на відзив.
Представник відповідача надіслав суду відзив на позовну заяву, в якому не погодився з позовними вимогами, вважає їх безпідставними, посилаючись на те, що рішення від 25.032025 №204850020556 про відмову у призначенні дострокової пенсії за віком відповідно до пункту 4 частини першої статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", зумовлене відсутністю необхідного страхового стажу на час звернення позивача з заявою про призначення пенсії. Отже, прийнято в порядку, межах та у спосіб, визначений чинним законодавством України. 
Позивач надав суду відповідь на відзив, в якій заперечував проти доводів представника відповідача, вказуючи на помилковість його аргументів, просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ст.229 КАС України.
Відповідно до частини 5 статті 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Оцінивши повідомлені позивачем та відповідачем обставини, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.
Позивач – ОСОБА_1 , звернувся через вебпортал Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до пункту 4 частини першої статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Відповідно до пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2023 №1058-ІV, затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі – Порядок №22-1), заяву розглянуто за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області.
Рішенням від 25.032025 №204850020556 відповідач відмовив ОСОБА_1 у призначенні дострокової пенсії за віком відповідно до пункту 4 частини першої статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, підтвердженого в установленому законом порядку.
Страховий стаж позивача склав 09 років 03 місяці 00 днів. До загального страхового стажу не враховано: 
період навчання з 01.09.1985 по 23.12.1991, оскільки період навчання значно перевищує загальноприйнятий термін; 
період роботи з 1985 по 1992 роки в колгоспі згідно трудової книжки, оскільки відсутня уточнююча довідка про встановлений мінімум трудової участі в громадському господарстві;
період роботи з 17.12.1992 по 14.12.1998, оскільки відсутня дата наказу про звільнення;
період роботи з 15.12.1998 по 01.03.2000, оскільки відсутня дата наказу про працевлаштування.
Вважаючи рішення відповідача про відмову у призначенні дострокової пенсії за віком, у зв`язку з не зарахуванням до страхового стажу періоду навчання та періодів роботи протиправним, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступних підстав та мотивів.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписом пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій встановлені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).
Статтею 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачене право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Згідно із ч.3 ст.4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються види пенсійного забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення.
Відповідно до змісту ст.5 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.
За змістом ч.1 ст.24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно з ч.4 ст.24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.
Призначення пенсії за віком здійснюється автоматично (без звернення особи) у разі набуття застрахованою особою права на призначення пенсії за віком при досягненні пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, на підставі відомостей, наявних у системі персоніфікованого обліку, якщо до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, особа не повідомила про бажання одержувати пенсію з більш пізнього віку.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове пенсійне страхування" право на призначення дострокової пенсії за віком мають військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, особи начальницького і рядового складу Державного бюро розслідувань, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, а також ті, яким встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час захисту Батьківщини або під час виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських, осіб начальницького і рядового складу Державного бюро розслідувань, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пунктів 20, 21 і 25 частини першої статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пунктів 12, 13 і 16 частини другої статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (крім працівників підприємств, установ, організацій, які залучалися та брали безпосередню участь у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів), особи з числа резервістів, військовозобов`язаних і осіб, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 11 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки, яким надано статус сім`ї загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України відповідно до пунктів 3 і 4 частини першої статті 101 зазначеного Закону, пункту 5 частини першої статті 101 зазначеного Закону з числа членів сімей резервістів і військовозобов`язаних, а також пункту 6 частини першої статті 101 зазначеного Закону, - після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.
Як встановлено судом під час розгляду справи, відповідач відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком до п.4 ч.1 ст.115 Закону України "Про загальнообов`язкове пенсійне страхування", у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, при цьому пенсійним органом не було враховано до страхового стажу позивача періоди його навчання період навчання з 01.09.1985 по 23.12.1991 роках в Луганському сільськогосподарському інституті.
Пунктом "д" частини третьої статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено, що до стажу роботи зараховується також: навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
З матеріалів справи встановлено та не заперечується відповідачем у справі, що позивачем до заяви про призначення пенсії за віком надавалась копія диплому про навчання від 26.12.1991 серії НОМЕР_1 в Луганському сільськогосподарському інституті, в якому вказано період навчання позивача з 1985 по 1991 роки.
Відповідно до статті 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
В трудовій книжці колгоспника серії НОМЕР_2 від 15.01.1992 року містяться записи:
запис №2 – з 01.09.1985 навчання в Луганському СГІ;
запис №3 – з 04.12.1985 по 17.12.1987 служба в рядах Радянській армії; 
запис №4 – з 20.12.1987 по 26.12.1991 навчання в Луганському СГІ.
Вказане також підтверджується копією військового квитка серії НОМЕР_3 , виданого 29.01.2015 ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позивачем надано суду архівну довідку від 12.05.2025 №01.1-16/188 Східноукраїнського національного університету імені Володимира Даля (правонаступник Луганського національного аграрного університету), змістом якої підтверджено що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , навчався у Луганському сільськогосподарському інституті на денній формі навчання з 01.09.1985 по 03.12.1985 та з 20.12.1987 по 26.12.1991. З 04.12.1985 по 17.12.1987 перебував в академічній відпустці у зв`язку з проходженням військової служби. ОСОБА_1 здобув вищу освіту, професійну кваліфікацію економіста-організатора сільськогосподарського виробництва за спеціальністю "Економіка і організація сільського господарства", видано диплом НОМЕР_1 від 26.12.1991 року. 
Таким чином, трудовою книжкою позивача, яка є основним документом, що підтверджує стаж роботи, у повному обсязі підтверджено період навчання позивача у Луганському сільськогосподарському інституті. При цьому, навчання та служба в армії не перетинаються періодами.
Суд не приймає доводи пенсійного органу щодо необхідності надання позивачем уточнюючої довідки, оскільки такі документи надаються виключно тоді, коли у трудовій книжці взагалі відсутні відомості про період роботи, що дає право на призначення пенсії, що не мало місця у спірних правовідносинах.
З огляду на вказане, суд доходить до висновку про наявність підстав для зарахування до страхового стажу позивача періоди навчання з 01.09.1985 по 03.12.1985 та з 20.12.1987 по 23.12.1991 роках в Луганському сільськогосподарському інституті.
Стосовно позовних вимог про зарахування до страхового стажу періоду роботи з 20.08.1985 по 17.12.1992 рік, суд зазначає таке.
Положеннями частини першої статті 56 вказаного Закону передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Відповідно до ст.62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно з п.п.1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Зазначені норми права вказують на те, що першочергово страховий стаж встановлюється на основі трудової книжки і лише в разі її відсутності або відсутності записів у трудовій книжці трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів.
Суд наголошує, що законодавством України встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16 січня 2023 року в справі №171/843/17.
Порядок ведення трудових книжок колгоспників врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 за №310, та чинних на час розгляду справи (далі по тексту - Основні Положення).
Відповідно до п.п.1, 2 Основних Положень трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.
До трудової книжки колгоспника, зокрема, заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (п.5 Основних Положень).
Згідно з п.6 Основних Положень всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.
Також, слід відмітити про встановлений взірець трудової книжки колгоспника, відповідно до якого трудова книжка колгоспника містить окремі розділи: ІІІ "членство в колгоспі", де зазначаються відомості про прийом в члени колгоспу, припинення членства в колгоспі та причини такого припинення, відомості про документ, на підставі якого внесений запис; ІV "відомості про роботу" - відомості про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, із зазначенням причин та відомості про документ, на підставі якого внесений запис; V "трудова участь у громадському господарстві" - встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі, відомості про документ, на підставі якого внесений запис.
Відповідно до п.8 Основних Положень трудові книжки зберігаються в правлінні колгоспу як бланки суворої звітності, а при припиненні членства в колгоспі видаються їх власникам на руки.
Трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого зразка, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів, та до якої вносяться відомості, зокрема про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, а також трудову участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі).
До страхового стажу не зараховано період роботи з 20.08.1985 по 17.12.1992, оскільки відсутні уточнюючі довідки із зазначенням відпрацьованих трудоднів.
Надаючи оцінку твердженню про відсутність інформації про встановлений мінімум та вироблені вихододні трудової участі в колгоспі, суд зазначає наступне.
Відповідно до записів трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_2 , наказом №10 від 20.08.1985 року позивача прийнято у члени колгоспу "40-річчя Жовтня".
З 01.09.1985 – навчання в Луганському сільськогосподарському інституті.
З 04.12.1985 по 17.12.1987 – служба в лавах Радянської армії.
З 20.12.1987 по 26.12.1991 – навчання в Луганському сільськогосподарському інституті.
З 01.01.1992 – прийнятий на посаду зав.кадрами колгосп "40-річчя Жовтня".
17.12.1992 позивача звільнено із членів колгоспу у зв`язку з реорганізацією колгоспу відповідно до наказу №10 від 01.10.1988 року.
Суд зазначає, що на виконання пункту 5 та 6 Порядку ведення трудових книжок колгоспників, врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 за №310, роботодавцем (колгоспом) вівся розділ V трудової книжки колгоспника, який називався трудова участь у громадському господарстві, в якому зазначалися відомості встановлених у колгоспі річних мінімумів трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі, відомості про документ, на підставі якого внесений запис.
Так, у розділі V трудова участь у громадському господарстві трудової книжки колгоспника позивача серії НОМЕР_2 містяться відомості, згідно з яких вбачається встановлений колгоспом мінімум та вироблені вихододні трудової участі в колгоспі, а саме: за роки - 1992, 1993, 1994, 1995, 1996, 1997, 1998, 1999, 2000, 2001, 2002, 2003 О.Зельонкін виконав встановлений мінімум трудової участі в колгоспі.
Оскільки в період з 01.09.1985 по 26.12.1991 позивач перебував на денній формі навчання в Луганському сільськогосподарському інституті та проходив строкову військову службу в лавах Радянської армії, та з огляду на відсутність відомостей про виконання встановленого колгоспом мінімуму та вироблених вихододнів трудової участі в колгоспі в цей період.
Разом з тим, до зарахуванню до страхового стажу підлягає період з 01.01.1992 по 17.12.1992 року. 
Стосовно не зарахування періоду роботи до страхового стажу з 17.12.1991 року по 14.12.1998 рік (відсутня дата наказу про звільнення), з 15.12.1998 по 01.03.2000 рік (відсутня дата наказу про працевлаштування), пов`язані з недоліками заповнення трудової книжки, суд зазначає таке.
З копії трудової книжки колгоспника встановлено, що в графі 4 запису №8, №9 "На підставі чого внесено запис (документ, його дата і номер)" міститься реквізити наказів (номер та дата), однак дата вказана некоректно (вказано день та місяць, не зазначено рік).
Суд зазначає, що дата внесення записів про вихід з члену кооперативу (запис №8) та переведення на інше місце роботи (запис №9) в графі №2 містить коректне відображення дати трудового періоду діяльності, що дає змогу встановити рік видання вищевказаних наказів.
Таким чином, виявлені відповідачем недоліки в заповненні трудової книжки не є такими, що виключають можливість зарахування відповідних періодів роботи до страхового стажу позивача.
Суд наголошує на тому, що всі записи в трудовій книжці ОСОБА_2 виконані послідовно (дати вчинення записів про прийняття на роботу узгоджуються із датами записів при звільнення з попередніх місць роботи), не місять суперечливих відомостей про періоди страхового стажу та узгоджуються між собою.
Також суд враховує, що відповідач не ставить під сумнів достовірність записів, внесених до трудової книжки позивача, а вказує на окремі недоліки під час заповнення трудової книжки.
Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області не врахувало, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідних періодів роботи до страхового стажу, оскільки визначальним для вирішення питання про призначення пенсії є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.
Така правова позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду від 11 травня 2022 року у справі № 120/1089/19-а.
Отже, зазначені відповідачем недоліки щодо виправлення не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії та позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист.
Враховуючи вищенаведене, позовна вимоги щодо зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи в КСП Агрофірма "Приайдарне" з 17.12.1992 по 14.12.1998, періоду роботи в КСП Агрофірма "Айдар-Агро" з 15.12.1998 по 01.03.2000 підлягають задоволенню.
Згідно частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Пунктом 2 частини першої статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
Відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Беручи до уваги викладене, з метою належного та ефективного захисту порушених прав позивача, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги шляхом скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 25.032025 №204850020556, зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період навчання з 01.09.1985 по 03.12.1985 та з 20.12.1987 по 23.12.1991 роки, період роботи з 01.01.1992 по 17.12.1992 рік, з 17.12.1992 року по 14.12.1998 рік, з 15.12.1998 по 01.03.2000 рік та повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком відповідно до пункту 4 частини першої статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 25.03.2025 року.
Приписами ч.1 та ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Зважаючи на встановлені у справі обставини, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Щодо клопотання представника позивача про стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 16000 гривень, суд зазначає наступне.
Згідно до частин 1, 2 статті 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Відповідно до частини 7 статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
У позовній заяві позивач зазначає про те, що додатково підлягають відшкодуванню витрати на професійну правничу допомогу, які позивач поніс та очікує понести у зв`язку з розглядом справи у розмірі 16000 грн. Однак, на момент винесення рішення у справі позивачем не подано до суду документів на підтвердження понесення позивачем витрат на правничу допомогу, що позбавляє суд можливості вирішити питання щодо стягнення витрат на правову допомогу.
Витрати зі сплати судового збору не підлягають розподілу, оскільки позивач звільнений від його сплати на підставі пункту 13 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" як учасник бойових дій.
Керуючись ст.ст.19, 139, 229, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул.Гоголя, буд.34, м.Полтава, 36000, код ЄДРПОУ 13967927) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії від 25.032025 №204850020556.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (код ЄДРПОУ 13967927) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) період навчання з 01.09.1985 по 03.12.1985 та з 20.12.1987 по 23.12.1991 роки, період роботи з 01.01.1992 по 17.12.1992 рік, з 17.12.1992 року по 14.12.1998 рік, з 15.12.1998 по 01.03.2000 рік.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (код ЄДРПОУ 13967927) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) про призначення пенсії за віком відповідно до пункту 4 частини першої статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 25.03.2025 року.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 з 24 лютого 2022 року був введений воєнний стан на території України, у зв`язку з бойовими діями на території м.Харків та Харківської області, повний текст рішення складено 04 лютого 2026 року.

Суддя Лариса МАР`ЄНКО