Справа № 307/2555/25

П О С Т А Н О В А
Іменем України

20 січня 2026 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:
головуючого – судді Джуги С.Д.,
суддів – Кожух О.А., Собослоя Г.Г.,
з участю секретаря судових засідань: Мочан М.А., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Варга Дмитро Дмитрович, на рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 01 жовтня 2025 року у складі судді Чопик В.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Солотвинська алергологічна лікарня» Закарпатської обласної ради про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу,-
в с т а н о в и в :

У липні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до комунального некомерційного підприємства "Солотвинська алергологічна лікарня" Закарпатської обласної ради про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.
Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 з 04 жовтня 1999 року працювала лікарем у КЗ "Солотвинська обласна алергологічна лікарня". 13 червня 2024 року на підставі наказу від 13 червня 2024 року №18-к голови комісії з припинення (реорганізації) КНП "Солотвинська обласна алергологічна лікарня" Закарпатської обласної ради, відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України, її було звільнено з місця роботи. Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 03 грудня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено, визнано протиправним та скасовано наказ комунального некомерційного підприємства "Солотвинська обласна алергологічна лікарня" Закарпатської обласної ради від 13 червня 2024 року №19-К "Про звільнення ОСОБА_1 ", поновлено її на посаді лікаря-пульмонолога комунального некомерційного підприємства "Солотвинська обласна алергологічна лікарня" Закарпатської обласної ради днем 14 червня 2024 року. Однак, при розгляді справи судом не було вирішено питання про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу на її користь.
З метою проведення розрахунку середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу представником позивача на адресу відповідача було скеровано адвокатський запит щодо надання довідки про середню заробітну плату. Однак, відповіді не отримано на момент звернення до суду із даним позовом.
Зазначає, що розрахунок середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу в період з 14 червня 2024 року по 03 грудня 2024 року проводився на основі Форми ОК 5, сформованої у застосунку "Дія" (Дата поновлення на роботі: 14 червня 2024 р. (згідно з рішенням Тячівського районного суду від 03 грудня 2024 року). Розрахунковий період: квітень - травень 2024 року. Графік роботи: 5-ти денний робочий тиждень (5/2). Розрахунок середньоденної заробітної плати: квітень - 8 000 грн., кількість робочих днів – 22, травень - 8 000 грн., кількість робочих днів – 23, разом 16 000 грн., кількість робочих днів – 55. Середньоденна заробітна плата = 16 000 / 55 = 290,90 грн. Кількість робочих днів прогулу: період з 14 червня 2024 року по 03 грудня 2024 року, охоплює 122 робочих днів). Сума, яка підлягає стягненню – 290,90 грн. х 122 робочих днів = 35489,8 грн.
Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просила суд стягнути з Комунального некомерційного підприємства "Солотвинська обласна алергологічна лікарня" Закарпатської обласної ради на її користь суму середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу в період з 14 червня 2024 року по 03 грудня 2024 року у розмірі 35489,8 грн. та 12000,00 грн. витрати на професійну правову допомогу.
Рішенням Тячівського районного суду від 01 жовтня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до комунального некомерційного підприємства "Солотвинська алергологічна лікарня" Закарпатської обласної ради про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Варга Д.Д. просить рішення Тячівського районного суду від 01 жовтня 2025 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю, посилаючись на неповне з`ясування, судом першої інстанції, обставин, що мають істотне значення для справи. 
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що рішенням Тячівського районного суду від 03.12.2024 року скасовано наказ Комунального некомерційного підприємства «Солотвинська обласна алергологічна лікарня» Закарпатської обласної ради від 13 червня 2024 року № 18-К «Про звільнення ОСОБА_1 » та поновлено останню на посаді лікаря-пульмонолога. Однак, при розгляді тієї справи судом не було вирішено питання про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу. Зважаючи на вказане вважає, що суд прийшов до помилкового висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу задоволенню не підлягають у зв`язку з пропуском позивачем строку на звернення до суду за захистом свого порушеного права.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Сторони у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи належним чином повідомлені. 
Колегія суддів на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши і дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних мотивів.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відмовляючи у задоволенні заявленого позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено встановлений законом строк на звернення до суду.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що згідно наказу голови комісії з припинення (реорганізації) КНП "Солотвинська обласна алергологічна лікарня" Закарпатської обласної ради № 18-к від 13 червня 2024 року, ОСОБА_1 , звільнено з посади лікаря-пульмонолога, у зв`язку з скороченням чисельності працівників на підставі п.1 ст.40 КЗпП України.
Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 03 грудня 2024 року, яке набрало законної сили, визнано протиправним та скасовано наказ комунального некомерційного підприємства "Солотвинська обласна алергологічна лікарня" Закарпатської обласної ради від 13 червня 2024 року № 18-к "Про звільнення ОСОБА_1 " та поновлено ОСОБА_1 на посаді лікаря-пульмонолога комунального некомерційного підприємства "Солотвинська обласна алергологічна лікарня" Закарпатської обласної ради днем 14 червня 2024 року.
Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 03 грудня 2024 року також встановлено, що позивач перебувала у вимушеному прогулі у період з 14 червня 2024 року по 03 грудня 2024 року (123 робочі дні. ЇЇ середньоденна заробітна плата становить 355,56 грн., середня заробітна плата за час вимушеного прогулу становить - 43 733,88 грн.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Відповідно до ст. 233 КЗпП України, у редакції на момент вирішення судом першої інстанції справи, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). 
Тобто, для звернення працівника до суду із заявою про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, встановлено тримісячний строк.
З рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 03 грудня 2024 року, яким поновлено позивача ОСОБА_1 на посаді лікаря-пульмонолога комунального некомерційного підприємства "Солотвинська обласна алергологічна лікарня" Закарпатської обласної ради днем 14 червня 2024 року, вбачається, що під час розгляду справи представник позивача заявив, що питання стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу бажає вирішити шляхом подання окремого позову та просив не вирішувати це питання під час ухвалення рішення у наведеній справі, а тому суд, з врахуванням заяви сторони позивача та принципу диспозитивності, не вирішував питання про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.
Із позовом про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу позивач звернулася до суду 16 липня 2025 року, тобто через шість місяців після того, як дізналася про порушення свого права (03 грудня2024 року).
Згідно ст. 234 КЗпП України, у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (стаття 116), минуло не більше одного року.
У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк.
У статті 234 КЗпП України не наведено переліку поважних причин для поновлення строку звернення з заявою про вирішення спору, оскільки їх поважність має визначається в кожному випадку, залежно від конкретних обставин. Поважними причинами пропуску строку, встановленого в частині першій статті 233 КЗпП України, мають кваліфікуватися ті, які об`єктивно перешкоджали чи створювали труднощі для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами.
Суд першої інстанції правильно встановив та зазначив, що позивачем не наведено обставин, які об`єктивно перешкоджали чи створювали труднощі для своєчасного звернення позивача із даним позовом, та не надано доказів поважності причин пропуску такого строку, а тому обґрунтовано відмовив у заявленому позові у зв`язку з пропуском позивачем встановленого законом строку на звернення до суду за захистом свого порушеного права.
Позивач при розгляді справи про поновлення на роботі мала реальні можливості захисту свого права про виплату їй середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним звільненням, про те такі не здійснила, а тому несе всі ризики невчинення нею відповідних дій.
Доводи апеляційної скарги висновків не спростовують, а тому не заслуговують на увагу.
Рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для його зміни чи скасування немає.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-
у х в а л и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Варга Дмитро Дмитрович, залишити без задоволення.
Рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 01 жовтня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення складено 30 січня 2026 року. 
Головуючий: 
Судді: