ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ  

Справа № 362/7283/25 
Провадження № 2-а/362/10/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"22" січня 2026 р. Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді Медведєв К.В.,
за участі секретаря Рицької Г.О.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення(виклику)сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про адміністративне правопорушення, 
в с т а н о в и в:
Позивач 19.09.2025 звернувся до суду із зазначеним адміністративним позовом, в якому просить скасувати постанову №485/1 від 13.03.2025 року начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – ІНФОРМАЦІЯ_2 ) по справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 17000,00 грн. Провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач звернувшись до нотаріуса з метою оформлення своїх спадкових справ, з`ясував що відносно позивача відкрито виконавчі провадження. Так позивачем 15.09.2025 з`ясовано, що 13.03.2025 начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 винесено постанову №485/1 про притягнення до адміністративної відповідальності позивача за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, якою накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000,00грн. Позивач зазначає, що оскаржувану постанову прийнято у відсутності позивача та не було доведено до його відома.
Позивач зазначає, що він 07.03.2025 перебував за адресою АДРЕСА_1 , де знаходиться будинок його батьків, в якому на даний час ніхто не проживає. Позивач стверджує, що 07.03.2025 виявив злам замків у будинку за адресою АДРЕСА_1 та викликав поліцію та повідомив про крадіжку. На пропозицію поліцейських проїхати у відділ поліції для оформлення відповідних документів, позивач погодився, натомість працівники поліції доставили позивача до ІНФОРМАЦІЯ_4 , де було складено протокол № 196 від 07.03.2025 із зазначенням суті адміністративного правопорушення – відсутність при собі військово-облікових документів, та повідомлено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 10 год 00 хв 13.03.2025. Позивач зазначає, що він 13.03.2025 зареєстрував шлюб з ОСОБА_2 , яка має інвалідність 2 групи, а тому позивач має право на відстрочку від мобілізації. Також позивач зазначив, що цього ж дня 13.03.2025 позивач з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_4 та подав заяву про відстрочку і 02.04.2025 отримав довідку про право на відстрочку. Таким чином, за твердженням позивача, хоч 13.03.2025 він прибув до ІНФОРМАЦІЯ_4 проте адміністративна справа щодо нього не розглядалась, а позивачу не вручалась копія оскаржуваної постанови. Із вказаною постановою позивач не погоджується, вважає її незаконною, протиправно та такою, що підлягає скасуванню. 
Крім того, позивач зазначає, що доказів фото- і відеофіксації процесу пред`явлення та перевірки документів позивача із застосуванням технічних приладів в матеріалах справи не міститься.
Також позивач посилається на те, що ТЦК та СП мали можливість перевірити його дані через Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Тому позивач вважає, що ним не було допущено жодної протиправної, винної, умисної поведінки, дій чи бездіяльності, факт його перебування в ТЦК та СП без військово-облікових документів був зумовлений не його бездіяльністю, а фактичним затриманням його працівниками поліції та доставкою його до ІНФОРМАЦІЯ_5 , під час оформлення заяви про крадіжку з будинку, без надання можливості взяти з собою військово-облікові документи.
Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27.10.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
18.11.2025 відповідач подав відзив на позовну заяву, у задоволенні позову просить відмовити. Зазначає, що позов є необґрунтованим та таким, що ґрунтується на надуманих та неправдивих даних позивача. Відповідач зазначає, що позивач перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних у ІНФОРМАЦІЯ_6 з 30.11.1999. Під час перевірки документів працівниками Національної поліції України 07.03.2025 було встановлено, що позивач не мав при собі військово-облікових документів, чим порушив п.п. 10-1 п. 1 додатку 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затвердженого постановою КМУ від 30.12.2022 № 1487. Відповідач стверджує, що 07.03.2025 представником ІНФОРМАЦІЯ_4 був складений протокол №196 в присутності позивача, якого повідомлено, що розгляд справи про притягнення до адміністративної відповідальності відбудеться начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 о 10 год. 00 хв. 13.03.2025. На розгляд справи позивач не з`явився. Відповідач вважає, що оскаржувана постанова відповідає вимогам законодавства, а в задоволенні позову слід відмовити.
Відповідно до ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 
Суд, вивчивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши всі наявні у справі докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.
Частиною 2 ст. 9 КАС України встановлено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до ч. 1-5 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Судом встановлено, що позивач перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних в ІНФОРМАЦІЯ_7 з 30.11.1999, що підтверджується копією військово-облікового документа 251220201362989900007.
Позивач зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 , що підтверджується копією паспорта позивача.
07.03.2025 о 17 год. 49 хв. надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 07.03.2025 о 17 год 49 хв за адресою АДРЕСА_1 , невідомі зламали замки, проникли до помешкання та викрали речі, що підтверджується талоном-повідомленням єдиного обліку від 15.09.2025 №2829 про прийняття і реєстрації заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію копія якого міститься в матеріалах справи.
07.03.2025 року офіцером ІНФОРМАЦІЯ_4 лейтенантом ОСОБА_3 складено протокол №196 про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , відповідно до якого позивач не мав при собі військово облікових документів, чим порушив Порядок організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487 (п. 1 додатку 2). Проступок встановлено на момент прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_4 07.03.2025. Тому позивач вчинив правопорушення передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП. ОСОБА_1 роз`яснено ст. 63 Конституції України, повідомлено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 відбудеться о 10 год. 00 хв. 13.03.2025. Вказаний протокол підписано ОСОБА_1 , в поясненнях в протоколі ОСОБА_1 зазначено, зо він має повістку на 13.03.2025.
13.03.2025 ОСОБА_1 відвідав ІНФОРМАЦІЯ_8 , до якого увійшов о 14 год. 54 хв., а вийшов о 15 год. 03 хв., що підтверджується копією журналу запису відвідувачів ІНФОРМАЦІЯ_4 за 13.03.2025.
Згідно заяви Начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 полковника ОСОБА_4 заяви ОСОБА_1 про надання відстрочки від призову на військову службу по мобілізації від 13.03.2025 на адресу ІНФОРМАЦІЯ_4 не надходили.
13.03.2025 начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 полковником ОСОБА_5 винесено постанову №485/1 за справою про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП відносно ОСОБА_1 . Цією постановою встановлено, що ОСОБА_1 не мав при собі військово-облікових документів, чим порушив ч. 6 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Проступок встановлено на момент прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_4 07.03.2025, тому позивач має бути притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП.
Даною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000,00 грн. 
Позивач 15.09.2025 звернувся до ВДВС в Обухівському районі Київської обл. Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою про надання копії постанови про відкриття виконавчого провадження та отримав копію постанови державного виконавця Васильківського ВДВС в Обухівському районі Київської обл. Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лось В.О. від 02.04.2025 про відкриття виконавчого провадження про примусове виконання постанови №485/1 від 13.03.2025, боржником за якою є ОСОБА_1 .
Приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Положеннями статті 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Положеннями статті 280 КУпАП закріплено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Частиною 1 ст. 210 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку.
Частиною 3 ст. 210 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.
З аналізу вищезазначених правових норм у контексті спірних правовідносин слідує, що для висновку щодо правомірності оскаржуваної постанови необхідно встановити: факт отримання позивачем повістки для необхідності з`явитися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки; факт відповідності змісту повістки вимогам законодавства; наявність поважних причин неприбуття позивача до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк, визначений у повістці.
Положеннями ст. 1 Закону України «Про оборону України» визначено, що особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Особливий період в Україні розпочався з 17.03.2014, після оприлюднення Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014 № 303/2014.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан, який триває до теперішнього часу. 
Згідно ч. 3 ст. 3 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» зміст мобілізаційної підготовки становить , зокрема, військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Відповідно до п. 19 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 р. № 1487, призовники, військовозобов`язані та резервісти, винні в порушенні вимог правил військового обліку, несуть відповідальність згідно із законом.
Згідно п. 10-1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (додаток 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 р. № 1487), який діяв на час винесення оскаржуваної постанови, п ризовники, військовозобов`язані та резервісти повинні у період проведення мобілізації (крім цільової) та/або протягом дії правового режиму воєнного стану мати при собі військово-обліковий документ разом з документом, що посвідчує особу, та пред`являти їх за вимогою уповноваженого представника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Держприкордонслужби у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Згідно ч. 1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.
Отже, обов`язок доказування в адміністративному судочинстві визначений статтею 77 КАС України розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову, що відповідає правій позиції Верховного Суду, яка викладена у постановах від 14.03.2018 у справі № 760/2846/17 та від 14.02.2018 по справі № 536/583/17.
Таким чином позивач, зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 , знаходячись поза місцем реєстрації свого постійного проживання, а саме за адресою АДРЕСА_1 , виявив зламані замки в будинку та зниклі речі і викликав поліцію та повідомив про крадіжку. Факти перебування позивача поза місцем своєї реєстрації за іншою адресою зазначено позивачем в позовній заяві, а тому ці факти відповідно до ч. 1 ст. 78 КАС України не підлягають доказуванню.
Відповідно працівники Національної поліції України, які прибули на виклик, виявили відсутність у позивача при собі військово-облікового документу. Вказаний факт неодноразово зазначено позивачем у позовній заяві, а тому відповідно до ч. 1 ст. 78 КАС України такий факт не підлягає доказуванню.
При цьому посилання позивача на відсутність наявності фото- або відеофіксації перевірки документів судом відхиляється, оскільки вказані правові механізми спрямовані на фіксацію перевірки відповідних документів у випадках коли особа заперечує як сам факт перевірки так і факт відсутності військово-облікового документу. Натомість позивач в позовній заяві неодноразово вказав, про відсутність у нього військово-облікового документу, отже позивач самостійно визнав, що відповідного документу у позивачі при собі не було.
Твердження позивача про те, що він 13.03.2025 з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_4 проте адміністративна справа щодо нього не розглядалась судом відхиляється оскільки, розгляд справи про адміністративне правопорушення призначено на 10 год. 00 хв. 13.03.2025, а позивач з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_4 ( АДРЕСА_1 ) лише о 14 год. 54 хв. 13.03.2025. Тобто позивач спізнився майже на 5 годин.
Посилання позивача на обставини реєстрації ним шлюбу та отримання у зв`язку з цим підстав для отримання відстрочки від мобілізації не мають значення для вирішення цієї справи.
Судом відхиляються посилання позивача на те, що ІНФОРМАЦІЯ_8 мав можливість перевірити його дані через Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів, оскільки така можливість не скасовує обов`язок позивача мати при собі військово-облікові документи.
Крім того, суд враховує, що позивач не під час складання протоколу від 07.03.2025 не зазначав про наявність у нього військово-облікових документів.
Таким чином обставини, вкладені у позовній заяві повністю спростовуються письмовими доказами.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що оспорювана постанова, ухвалена уповноваженою посадовою особою, в порядку та спосіб, встановлені законодавством, стягнення накладено в межах санкції статті КУпАП.
Інші доводи позивача, не свідчать про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП, оскільки вказане не спростовує встановлені судом обставини відсутності у позивача при собі військово-облікових документів при перебуванні ним поза місцем реєстрації свого місця проживання.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення відповідає вимогам КУпАП, винесена на підставі та в межах повноважень, наданих відповідачу, за наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, а отже є законною.
Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову та вважає, що при прийнятті оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення, відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачено положеннями КУпАП, а відтак адміністративний позов не підлягає задоволенню.
У відповідності до положень ст. 139 КАС України суд відносить судові витрати за рахунок позивача. 
На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», статтею 210 КУпАП, статтями 2, 6, 8, 9, 72-77, 90, 241-242, 244-246, 250-251, 255, 286, 295 КАС України, суд, 
у х в а л и в:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про адміністративне правопорушення - відмовити.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його ухвалення.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , АДРЕСА_2 , РНКОПП: НОМЕР_1 .
Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_10 , адреса місцезнаходження: АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 .
Текст рішення складено 22.01.2026 року.

Суддя Медведєв К.В.