ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 грудня 2025 року
м. Київ
справа № 754/9233/17
провадження № 61-16909св23
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М., (суддя-доповідач), Ситнік О. М., Фаловської І. М.,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу     ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Биліна Ростислав Геннадійович, на додаткову постанову Київського апеляційного суду від 25 вересня 2023 року в складі суддів Лапчевської О. Ф., Березовенко Р. В., Музичко С. Г.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог 
Заступник керівника Київської місцевої прокуратури № 3 в інтересах держави в особі Київської міської радизвернувся до суду з позовом до  
   ОСОБА_2 про витребування на користь територіальної громади м. Києва квартири АДРЕСА_1 загальною площею 72, 2 кв. м., житловою площею 40,0 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 841930680000) з чужого незаконного володіння відповідача.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що під час досудового розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12016100030004915 від 2 квітня 2016 року, місцевою прокуратурою встановлено, що спірна квартира, яка належить територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради, вибула із її володіння без волі власника. 
Будинок по АДРЕСА_2 на підставі рішення Київської міської ради № 284/5096 від 02 грудня 2010 року «Про питання комунальної власності територіальної громади міста» включений до переліку об`єктів права комунальної власності територіальної громади міста Києва, а отже належить на праві комунальної власності територіальній громаді
м. Києва. 
Розпорядженням Деснянської районної державної адміністрації від 30 січня 
2015 року № 48 «Про закріплення на праві господарського відання за комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва майна» будинок по АДРЕСА_2 закріплено за Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва». 
Як вбачається з договору купівлі-продажу від 15 лютого 2016 року № 55, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Криворучком В.П., ОСОБА_3 (продавець) продав ОСОБА_4 (покупець) квартиру АДРЕСА_1 . 
Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, спірна квартира зареєстрована на праві приватної власності за ОСОБА_4 на підставі дублікату договору купівлі-продажу від 11 лютого 2016 року № 62, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Криворучко В. П. 
Разом з тим, за інформацією Деснянської районної державної адміністрації 
м. Києва, зазначена спірна квартира не проходила приватизацію, свідоцтво про право власності на житло від 05 липня 2004 року за № НОМЕР_1 не реєструвалось та не видавалось. 
Отже, квартира АДРЕСА_1 є комунальною власністю та належить територіальній громаді м. Києва в особі Київської міської ради, оскільки нею вказане майно не відчужувалося, право власності територіальної громади м. Києва в силу закону на вказане майно не припинялося, а ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище ОСОБА_2 ) не набула право власності на майно у встановленому законом порядку.
Короткий зміст судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 07 травня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.
Постановою Київського апеляційного суду від 28 вересня 2020 року, яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 29 березня 2023 року, апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 07 травня 2017 року задоволено.
Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 07 травня 2017 року скасовано та ухвалено нове, яким позовні вимоги задоволені.
Витребувано у ОСОБА_2 на користь територіальної громади м. Києва квартиру АДРЕСА_1 .
При постановленні вказаного судового рішення судом апеляційної інстанції не вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Додатковою постановою Київського апеляційного суду від 25 вересня 2023 року стягнено з    ОСОБА_2 на користь Київської міської прокуратури судовий збір в загальному розмірі 38 388,00 грн, з яких: 1 638,00 грн - за подання позову; 15 750,00 грн - за подання апеляційної скарги; 21 000,00 грн - за подання касаційної скарги.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
22 листопада 2023 року ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Биліна Р. Г., засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу на додаткову постанову Київського апеляційного суду 
від 25 вересня 2023 року.
У касаційній скарзі заявник просила суд касаційної інстанції скасувати додаткову постанову Київського апеляційного суду від 25 вересня 2023 року та ухвалити нове судове рішення, яким заяву позивача про стягнення судового збору задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у загальній cумі 7 371,00 грн.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 04 березня 2024 року поновлено 
  ОСОБА_2 строк на касаційне оскарження додаткової постанови Київського апеляційного суду від 25 вересня 2023 року, відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою     ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Биліна Р. Г., на додаткову постанову Київського апеляційного суду від 25 вересня 2023 року та витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.
03 квітня 2024 року справа надійшла до Верховного Суду.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Підставою касаційного оскарження заявник зазначає, що суд апеляційної інстанції не застосував правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 04 березня 2020 року у справі № 466/4738/18, від 17 червня 2020 року у справі 
№ 127/10189/15-ц, від 10 лютого 2021 року у справі № 607/857/17, від 02 червня 2022 року у справі № 520/10276/17.
Відповідач вважає, що позивачем неправильно був сплачений судовий збір, що не позбавляло її права звернутися до суду із заявою про повернення надмірно сплаченого судового збору. 
Вважає, що сума, яка підлягала сплаті за подання позову до суду складає 
1 638,00 грн, за подання апеляційної скарги - 2 457,00 грн (150% ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви), за подання касаційної скарги (200% ставки, що підлягала сплаті при подання позовної заяви)- 3 276,00 грн. 
Позиція інших учасників справи
Суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема, якщо судом не вирішено питання про судові витрати (пункт 3 частини першої статті 270 ЦПК України).
Позиція Верховного Суду
Підстави відкриття касаційного провадження та межі розгляду справи
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
Відповідно до статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
Касаційне провадження за касаційними скаргами відкрито з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України.
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, відзиву на неї, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з огляду на таке.
Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права 
Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункти 12 частини третьої статті 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)).
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша - друга статті 133 ЦПК України).
Згідно з частиною другою статті 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору регулюється Законом № 3674-VI від 08 липня 2011 року «Про судовий збір» (далі - Закон № 3674-VI).
Частиною першою статті 4 Закону № 3674-VI встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Ця норма була незмінною з часу подання позову (липень 2017 року) у цій справі до звернення відповідача з касаційною скаргою до Верховного Суду.
Відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI (в редакції, чинній на дату подання позову - 18 липня 2017 року) за подання до суду позовної заяви майнового характеру юридичною особою ставка судового збору складала 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 січня 2017 року відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2017 рік» складав 
1600,00 грн.
Предметом позову у цій справі є витребування квартири з чужого незаконного володіння.
Відповідно до вимог пункту 2 частини першої статті 176 ЦПК України, у позовах про визнання права власності на майно або його витребування ціна позову визначається вартістю майна.
При подачі позову прокуратурою міста Києва сплачено судовий збір у розмірі 
1 638,00 грн (платіжне доручення № 919 від 10 липня 2017 року), виходячи з ціни позову 109 200 грн, яка встановлена в договорі купівлі-продажу квартири 
від 05 лютого 2016 року, посвідченому приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим № 55. 
Відповідно до підпункту 6 частини першої статті 4 Закону № 3674-VI за подання апеляційної скарги на рішення суду, заяви про приєднання до апеляційної скарги на рішення суду, заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами сплачується судовий збір у розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.
Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 02 липня 2018 року встановлено вартість спірного майна у розмірі не менше 700 000,00 грн та попередньо визначено розмір судового збору за подання заступником прокурора Київської місцевої прокуратури № 3 в інтересах держави в особі Київської міської ради апеляційної скарги в сумі 15 750,00 грн. 
Зазначена сума була сплачена прокуратурою міста Києва, що підтверджується платіжними дорученнями № 917 від 21 червня 2018 року на суму 2 457,00 грн та 
№ 1044 від 1 липня 2018 року на суму 13 293,00 грн. 
Отже, розмір судового збору за подання апеляційної скарги був розрахований апеляційний судом і сплачений позивачем у сумі проведених апеляційним судом розрахунків.
Вартість майна, яка була встановлена апеляційним судом, як і визначений останнім розмір судового збору, сторони не оскаржували та не спростували.
Відповідно до підпункту 7 частини першої статті 4 Закону № 3674-VI за подання касаційної скарги на рішення суду; заяви про приєднання до касаційної скарги на рішення суду сплачується судовий збір у розмірі 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.
Як вбачається з матеріалів справи, заступником прокурора міста Києва сплачений судовий збір у загальному розмірі 21 000,00 грн (платіжне доручення 
№ 1927 від 14 грудня 2018 року на 17 491,36 грн та платіжне доручення №2134 від 26 грудня 2018 року на 3 508,64 грн), виходячи з ціни позову, встановленої апеляційним судом в ухвалі від 02 липня 2018 року. 
Отже, позивачем сплачений судовий збір за подання позову до суду, апеляційної та касаційної скарги відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір» та на виконання ухвали Апеляційного суду міста Києва від 02 липня 
2018 року. 
Відповідно до частини восьмої статті 6 Закону України «Про судовий збір» розподіл судового збору між сторонами здійснюється відповідно до процесуального законодавства.
Згідно з частинами 1, 2, 13 статті 141 ЦГІК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до статті 382 ЦПК України у випадку скасування або зміни судового рішення суд апеляційної інстанції в постанові зазначає новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції, а також розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної Оскільки Київським апеляційним судом ухвалено нове рішення про задоволення позову Київської місцевої прокуратури № З, судовий збір за подачу позовної заяви, апеляційної та касаційної скарг підлягає стягненню з відповідача.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Зважаючи на те, що постановою Київського апеляційного суду від 28 вересня 
2020 року, яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 29 березня 
2023 року, позовні вимоги заступника керівника Київської місцевої прокуратури 
№ 3 в інтересах держави в особі Київської міської ради до ОСОБА_2 задоволені у повному обсязі та витребувано у останньої на користь територіальної громади міста Києва квартиру АДРЕСА_1 , то суд апеляційної інстанції правильно керувався тим, що судовий збір за подання позову до суду у розмірі 1 638 грн, за подання апеляційної скарги у розмірі 15 750,00 грн (700 000,00 грн [ціна позову] х 1,5 % [ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру юридичною особою] х 150 % [ставка судового збору за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду]) та за подання касаційної скарги у розмірі 21 000,00 грн (700 000,00 грн [ціна позову] х 1,5 % [ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру юридичною особою] х 200 % [ставка судового збору за подання до суду касаційної скарги на рішення суду]) підлягає стягненню у повному обсязі на користь Київської міської прокуратури з відповідача. 
Доводи касаційної скарги про неврахування судом апеляційної інстанцій висновків про застосування норм права у подібних спірних правовідносинах, які викладені у постановах Верховного Суду від 04 березня 2020 року у справі № 466/4738/18, 
від 17 червня 2020 року у справі № 127/10189/15-ц, від 10 лютого 2021 року 
у справі № 607/857/17, від 02 червня 2022 року у справі № 520/10276/17 щодо розподілу судового збору та повернення надлишково сплаченого судового збору, 
є необґрунтованими, оскільки висновки у цих справах та у справі, яка переглядається, а також встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними. У кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин справи, з урахуванням вимог Закону України «Про судовий збір» та положень статті 141 ЦПК України.
Як вбачається з матеріалів справи, у судовому засіданні під час розгляду заяви першого заступника керівника Київської міської прокуратури про стягнення судових витрат брала участь представник відповідача ОСОБА_7 адвокат 
Биліна Р. Г. і визначення суми судового збору не оскаржувалось, що вбачається безпосередньо зі змісту оскаржуваної постанови. 
Ураховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки судом апеляційної інстанції належно досліджено всі зібрані у справі докази та надано їм правильну правову оцінку, питання щодо розподілу судових витрат вирішено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.
Отже, доводи, наведені у касаційній скарзі, не можуть бути підставою для скасування додаткової постанови суду апеляційної інстанції, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального та процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення не впливають, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а додаткову постанову Київського апеляційного суду - без змін.
З огляду на те, що касаційна скарга залишається без задоволення, розподіл судових витрат Верховним Судом не здійснюється.
Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу   ОСОБА_7 , в інтересах якої діє адвокат Биліна Ростислав Геннадійович, залишити без задоволення.
Додаткову постанову Київського апеляційного суду від 25 вересня 2023 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Ігнатенко

О. М. Ситнік

І. М. Фаловська