Справа № 286/2735/24
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2026 року м. Овруч

Овруцький районний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді Вачко В. І. , 
з секретарем судового засідання Щипської І.О., 
розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди , -

В С Т А Н О В И В:
11.07.2024 року позивач ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , звернулася в суд з позовною заявою до ОСОБА_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , в якій просить стягнути з відповідача на її користь 250000,00 грн. моральної шкоди та 3895,16 грн. матеріальної шкоди. 
Ухвалою Овруцького районного суду Житомирської області від 15.08.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, яка розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву. 
Відповідач у встановлений судом строк подала відзиву на позовну заяв, в якому просила у задоволенні позову відмовити.
Ухвалою суду від 02.05.2025 року за заявою позивачки ОСОБА_1 ухвалено перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, призначено проведення підготовчого судового засідання на 01.07.2025 року. 
Ухвалою суду від 01.07.2025 року витребувано у Словечанської сільської ради Коростенського району Житомирської області копії всіх матеріалів справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , 1982 року народження, мешканки АДРЕСА_2 , за вчинення адміністративне правопорушення, передбаченого ч.1 ст.154 КУпАП, в тому числі пояснень ОСОБА_2 ; витребувано у Відділу поліції № 1 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області копій всіх матеріалів кримінального провадження № 12024060500000085 від 04.03.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, за фактом ДТП, внаслідок якої загинув ОСОБА_3 , що закрито постановою слідчого від 29.03.2024 року.
На виконання ухвали суду від 01.07.2025 року надано витребувані докази. 
05.08.2025 року позивач ОСОБА_1 подала позовну заяву про збільшення позовних вимог, в якій просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь 250000,00 грн. моральної шкоди та 5414,96 грн. матеріальної шкоди. 
Ухвалою суду від 12.08.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 04.11.2025 року. Протокольними ухвалами суду від 04.11.2025 року та від 27.01.2026 року в судовому розгляді оголошувалася перерва, останній раз до 10.02.2026 року.
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач проживає в с.Білка Коростенського району Житомирської області та утримує у своєму господарстві собаку. 02.03.2024 року чоловік позивачки ОСОБА_3 їхав мотоциклом по вулиці с.Білка і під колеса мотоцикла вибіг собака, який належить відповідачці. В результаті цього відбулося перекидання мотоцикла, чоловік отримав травми і ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 12.03.2024 року. Відносно відповідачки було складено адміністративний протокол № 548586 від 17.04.2024 року про вчинення нею адміністративного правопорушення за ч.1 ст.154 КУпАП. Постановою № 6 адміністративної комісії при виконавчому комітеті Словечанської сільської ради Коростенського району Житомирської області від 29.04.2024 року відповідачку було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.154 КУпАП та її було піддано штрафу у розмірі 51 грн. Постанова набрала чинності. Цією постановою визнано вину відповідачки. Позивачка внаслідок смерті свого чоловіка отримала значну моральну та матеріальну шкоду, зокрема у вигляді витрат коштів на лікування чоловіка, який нетривалий час до моменту смерті перебував у лікарні, витрат на поховання, поминальні обіди. Але чеки та накладні майже не збереглися, так як чистину коштів позивачці надав син ОСОБА_4 . Через пережитий стрес у позивачки погіршився стан здоров`я, загострилася хвороба серця, погіршився психічний та психологічний стан. Для поновлення здоров`я позивачці необхідно було проходити лікування, на яке було витрачено значний час та кошти. Витрати на ліки на лікування чоловіка позивачки склали по чеках, що залишилися, 5414,96 грн. Спричинену моральну шкоду позивачка оцінює у 250 000 грн. Позивачка отримала нервовий стрес, фізичний біль та ушкодження свого здоров`я, стала знервованою, від перенесених хвилювань постійно болить серце, стала розсіяною, не може звикнути, що чоловіка вже немає. Спосіб та ритм життя змінився. Перебування у медичних закладах завдало позивачці душевних страждань. Тому на підставі ст.ст.22, 1166, 1167 Цивільного кодексу України, положень пункту 2 постанови Пленуму Верховного суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди» та пунктів 3, 5 постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування маральної (немайнової) шкоди», ст.9 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» просить стягнути з відповідача на користь позивача заподіяну шкоду в розмірі збільшених позовних вимог, а саме 250000,00 грн. моральної шкоди та 5414,96 грн. матеріальної шкоди. 
Заперечення відповідача проти позову, наведені у відзиві, мотивовані безпідставністю доводів позивачки про те, що причиною отримання її чоловіком тілесних ушкоджень при ДТП внаслідок чого наступила його смерть є порушення відповідачкою правил утримання собаки, яка ніби то попала під колеса мотоцикла, що спричинило перекидання мотоцикла, яким керував чоловік позивачки, так як достовірних та належних доказів причетності відповідачки до смерті чоловіка позивачки остання не надала. Відповідно до постанови слідчого СВ ВП № 1 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області капітана поліції Корчемного М.П. про закриття кримінального провадження від 29.03.2024 року, 02.03.2024 року близько 10.20 год. чоловік позивачки ОСОБА_3 , керуючи мотоциклом марки «Мустанг», д.н.з. НОМЕР_2 , рухаючись по автодорозі сполученням Овруч-Словечне, втратив керування та впав на асфальтне покриття. Внаслідок ДТП ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження та був доставлений до КНП «Коростенська міська центральна лікарня», де ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. Із вказаної постанови про закриття кримінального провадження вбачається, що відповідно до висновку експертизи механізму та обставин дорожньо-транспортної пригоди № СЕ/106-24-4414-ІТ від 26.03.2024 року у даній дорожньо-транспортній ситуації, що досліджувалася, водій мотоциклу «Мустанг» ОСОБА_3 повинен був діяти згідно з технічними вимогами п.п.12.1, 12.3 Правил дорожнього руху України, а саме: під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен був ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним; у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він негайно повинен вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечно для інших учасників руху об`їзду перешкоди. Однак, дії водія ОСОБА_3 , при керуванні ним транспортним засобом не відповідали вказаним вимогам Правил дорожнього руху України. Слідчим при проведенні слідчих дій по вказаній ДТП, в результаті якої ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження, від яких помер, не встановлено сторонніх осіб причетних до даної ДТП. Постанова № 6 адмінкомісії при виконавчому комітеті Словечанської сільради від 29.04.2024 року про визнання відповідачки ОСОБА_2 винною у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.154 КУпАП та притягнення її до адміністративної відповідальності, на яку посилається позивачка, як на доказ вини відповідачки в смерті чоловіка позивачки, не ґрунтується на законних підставах. Дійсно до господарства відповідачки прибилася вулична бездомна собака, яка не є службових чи бійцівських порід, та не могла становити підвищену небезпеку для оточуючих. При русі мотоцикла по дорозі, яким керував чоловік позивачки, собака стала гавкати та вибігла на проїжджу частину дороги і мотоцикліст, порушуючи вищевказані Правила дорожнього руху, наїхав на собаку, від чого впав на асфальтне покриття. Статтями 1166, 1167 ЦК України, на які у позові посилається позивачка, передбачені загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду. У позові відсутні посилання на передбачені Законом підстави відповідальності відповідачки за завдану шкоду та не зазначено доказів. Доказування не можу ґрунтуватися на припущеннях. Відтак, у задоволенні позову просить відмовити за безпідставністю.
В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив його задоволити, з мотивів наведених у позовній заяві, в редакції збільшення позовних вимог.
В судовому засіданні представник відповідача позов не визнала, просила у його задоволенні відмовити, з мотивів, наведених у відзиві на позов.
Розглянувши вимоги та доводи заяв по суті спору, заслухавши думку сторін, дослідивши та оцінивши докази у справі, зокрема оглянувши в судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 12024060500000085, суд дійшов наступних висновків.
Постановою слідчого СВ Відділу поліції № 1 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області капітана поліції Корчемного М.П. про закриття кримінального провадження від 29.03.2024 року, кримінальне провадження № 12024060500000085 за фактом дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинув ОСОБА_3 , закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України; копію постанови направлено т.в.о.начальника Відділу поліції № 1 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області для вирішення питання про притягнення винних осіб до адміністративної відповідальності за ст.154 КУпАП.
Із вказаної постанови про закриття кримінального провадження та оглянутих в судовому засіданні матеріалів кримінального провадження № 12024060500000085 вбачається, що 02.03.2024 року близько 10.20 год. ОСОБА_3 (з яким позивачка ОСОБА_1 перебуває у зареєстрованому шлюбі), керуючи мотоциклом марки «Мустанг», д.н.з. НОМЕР_2 , рухаючись по автодорозі сполученням Овруч-Словечне в напрямку с.Словечне Коростенського району Житомирської області, в с.Білка по вул.Центральній, втратив керування та впав на асфальтне покриття. Внаслідок ДТП ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження та був доставлений до КНП «Коростенська міська центральна лікарня», де ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. 
Згідно з наданими в межах досудового розслідування кримінального провадження показами свідка ОСОБА_2 (відповідачки у цивільній справі), зафіксованими слідчим у протоколі допиту свідка від 04.03.2024 року, встановлено, що 02.03.2024 року біля 11 години, ОСОБА_2 йшла по АДРЕСА_3 та побачила, що по проїзній частині вулиці Центральна в напрямку с.Словечне рухається мотоцикліст; також по узбіччю вулиці йшла дитина, яка помахала рукою мотоциклісту, а він в свою чергу подивився на дитину, повернувши голову в сторону; в цей час на проїзну частину вибігла собака і мотоцикліст наїхав на собаку, від чого собака загинув на місці, а мотоцикліст впав на асфальтне покриття.
Висновком експерта № 32 від 29.03.2024 року, складеного судово-медичним експертом Коростенського відділення Житомирського обласного бюро судово-медичних експертиз ОСОБА_5 за результатами проведення судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_3 , 1968 року народження, встановлено, що смерть ОСОБА_3 настала внаслідок закритої черепно-мозкової травми, яка супроводжувалася крововиливами в речовину головного мозку, забоєм головного мозку; при дослідженні трупа виявлено ряд тілесних ушкоджень, які відносяться до тяжких як небезпечні для життя та знаходяться в причинному зв`язку з настанням смерті і могли утворитися при обставинах та в термін ДТП.
Висновком експерта № СЕ/106-24/4356-ІТ від 19.03.2024 року, складеного судовим експертом відділу автотехнічних досліджень Житомирського НДКЦ МВС Бондарем В.В. за результатами проведення судової інженерно-транспортної експертизи дослідження технічного стану транспортного засобу, встановлено, що на момент ДТП гальмова система, рульове керування та робоча ходова частина мотоцикла Mustang Grader 250, номерний знак НОМЕР_2 , знаходилися в технічно працездатному стані; в процесі дослідження гальмової системи, рульового керування та ходової частини мотоцикла не встановлено яких-небудь характерних ознак раптової відмови або технічних непрацездатностей систем, що впливають на безпеку дорожнього руху, які б могли знаходитися в причинному зв`язку з створенням аварійної обстановки і виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.
Висновком експерта № СЕ/106-24/4414-ІТ від 26.03.2024 року, складеного судовим експертом відділу автотехнічних досліджень Житомирського НДКЦ МВС Бондарем В.В. за результатами проведення судової інженерно-транспортної експертизи дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортної пригоди, встановлено, що у даній дорожньо-транспортній ситуації, що досліджувалася, водій мотоциклу Mustang Grader 250, номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_3 повинен був діяти згідно з технічними вимогами п.п.12.1, 12.3 Правил дорожнього руху України, а саме: 12.1 Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен був ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним; 12.3 У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він негайно повинен вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечно для інших учасників руху об`їзду перешкоди. Враховуючи те, що у вихідних даних постанови та матеріалів кримінального провадження відсутні фактичні дані про час існування небезпеки для руху, а також не заданий момент виникнення небезпеки для руху водію ОСОБА_3 , тому відповісти на питання чи відповідали його дії технічним вимогам вищевказаних Правил дорожнього руху, не представилась можливим.
Як зазначив слідчий у постанові від 29.03.2024 року про закриття кримінального провадження № 12024060500000085 за фактом ДТП, внаслідок якої загинув ОСОБА_3 , «приймаючи до уваги те, що до даної ДТП ніхто із сторонніх осіб не причетний, тому по даному факту відсутній склад кримінального правопорушення, передбачений ч.2 ст.286 КК України, що тягне за собою закриття кримінального провадження».
Вказана постанова слідчого про закриття кримінального провадження супровідним листом ВП № 1 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області від 29.03.2024 року направлялася потерпілій ОСОБА_1 (позивачці), до слідчого судді не оскаржувалася та не скасована.
17.04.2024 року ДОП ВП № 1 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області капітаном поліції Макарчуком С.В. складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД № 548586 про те, що 02.03.2024 року о 11 годині по АДРЕСА_3 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканка АДРЕСА_2 , (вигулювала) тримала свого собаку без повідка, чим порушила правила тримання собак та вчинила правопорушення, передбачене за ч.1 ст.154 КУпАП. У відповідних графах цього протоколу адміністративне правопорушення серії ВАД № 548586 від 17.04.2024 року капітаном поліції зазначено, що свідки відсутні, потерпілих немає, правопорушенням матеріальної шкоди не заподіяно.
Як вбачається з Протоколу № 5 засідання адміністративної комісії Словечанської сільської ради від 29.04.2024 року, адміністративною комісією Словечанської сільської ради розглянуто протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД № 548586 від 17.04.2024 року щодо ОСОБА_2 , жительки с.Білка, яка 03.04.2024 о 11 годині по АДРЕСА_3 тримала (вигулювала) свою собаку без повідка, чим порушила правила благоустрою Словечанської сільської ради, вирішено за порушення правил благоустрою населених пунктів за ч.1 ст.154 КУпАП ОСОБА_2 визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення та застосувати до неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу 51 грн.
Постановою № 6 Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Словечанської сільської ради Коростенського району Житомирської області від 29.04.2024 року встановлено, що 02.03.2024 року об 11 годині по АДРЕСА_4 Словечанської ТГ ОСОБА_2 , тримала свого собаку без повідка, чим порушила правила тримання собак та котів; постановлено ОСОБА_2 визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.154 КУпАП та застосувати до неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 51 грн. Постанова набрала законної сили 08.05.2024 року. Штраф в сумі 51 грн. сплачено ОСОБА_2 згідно з квитанцією від 29.04.2024 року.
Звертаючись в суд з позовом до відповідачки ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди у виді витрат на лікування в розмірі 5414,96 грн. та моральної шкоди в розмірі 250 000 грн., заподіяних смертю ОСОБА_4 , дружина останнього - позивачка ОСОБА_1 покликається: як фактичну підставу позову - на постанову № 6 Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Словечанської сільської ради Коростенського району Житомирської області від 29.04.2024 року, що набрала законної сили, якою встановлено винуватість ОСОБА_2 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.154 КУпАП, що полягає у триманні собаки без повідки; як на правову підставу позову – на ст.ст.22, 1166, 1167 Цивільного кодексу України, положення пункту 2 постанови Пленуму Верховного суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди» та пункти 3, 5 постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування маральної (немайнової) шкоди», ст.9 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження».
Статтею 1 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» визначено терміни, які вживаються в такому значенні: тварини - біологічні об`єкти, що відносяться до фауни: сільськогосподарські, домашні, дикі, у тому числі домашня і дика птиця, хутрові, лабораторні, зоопаркові, циркові; домашні тварини - собаки, коти та інші тварини, що протягом тривалого історичного періоду традиційно утримуються і розводяться людиною, а також тварини видів чи порід, штучно виведених людиною для задоволення естетичних потреб і потреб у спілкуванні, що, як правило, не мають життєздатних диких популяцій, які складаються з особин з аналогічними морфологічними ознаками, та існують тривалий час у їх природному ареалі; безпритульні тварини - домашні тварини, що залишилися без догляду людини або утворили напіввільні угруповання, здатні розмножуватися поза контролем людини.
У відповідності до статті 9 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» особа, яка утримує домашню тварину, зобов`язана: забезпечити домашній тварині необхідні умови, що відповідають її біологічним, видовим та індивідуальним особливостям, відповідно до вимог цього Закону; дотримуватися санітарно-гігієнічних норм експлуатації жилого приміщення, де утримується домашня тварина (місце постійного утримання), та норм співжиття. Правила утримання домашніх тварин установлюються органами місцевого самоврядування. Особи, які утримують домашніх тварин, мають право з`являтися з ними поза місцями їх постійного утримання (супроводжувати їх). Супроводжувати домашню тварину може особа, яка досягла 14-річного віку. Особа, яка супроводжує тварину, зобов`язана забезпечити: безпеку оточуючих людей і тварин, а також майна від заподіяння шкоди супроводжуваною домашньою твариною; безпеку супроводжуваної домашньої тварини; безпеку дорожнього руху при проходженні з домашньою твариною біля транспортних шляхів і при їх переході шляхом безпосереднього контролю за її поведінкою; наявність повідка для здійснення вигулу собак та інших домашніх тварин, які можуть становити небезпеку для життя чи здоров`я людини, поза місцем постійного утримання таких тварин, а також намордника на собаках порід, що включені до Переліку небезпечних порід собак, що затверджується Кабінетом Міністрів України; наявність на домашній тварині нашийника з ідентифікуючими позначками. При супроводженні домашніх тварин не допускається залишати їх без нагляду. Дозволяється утримувати: домашніх тварин - у квартирах, де проживає кілька сімей, - лише за письмовою згодою всіх мешканців квартири. При цьому не дозволяється утримувати домашніх тварин у місцях загального користування; домашніх тварин - у "зоокутках" дитячих, освітніх, наукових, санаторно-курортних і оздоровчих закладів - з дозволу відповідного органу за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері ветеринарної медицини; домашніх тварин - у вільному вигулі на ізольованій, добре огородженій території (в ізольованому приміщенні) на прив`язі або без неї; домашніх тварин - юридичними особами: для охорони - в обладнаних приміщеннях або на прив`язі; для дослідної мети - у вольєрах, біологічних клініках (віваріях) або в розплідниках; собак - без повідків і намордників під час оперативного використання правоохоронними органами, собак спеціального призначення, а також собак під час муштри, на полюванні, на навчально-дресирувальних майданчиках. Фізичні та юридичні особи, які утримують домашніх тварин, зобов`язані дотримуватися вимог нормативно-правових актів, зазначених у статті 2 цього Закону (тобто Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження», законів України "Про тваринний світ", "Про охорону навколишнього природного середовища", "Про ветеринарну медицину", "Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення", "Про захист населення від інфекційних хвороб" з урахуванням особливостей, визначених Законом України "Про адміністративну процедуру" та іншими нормативно-правовими актами, що прийняті відповідно до нього), санітарно-гігієнічних і ветеринарних норм та правил, а також не допускати порушень прав і законних інтересів інших фізичних і юридичних осіб та не створювати загрози безпеці людей, а також інших тварин. Забороняється утримувати тварин: особам, на яких накладалося адміністративне стягнення або застосовувалися заходи впливу за вчинення правопорушення, пов`язаного з жорстоким поводженням з тваринами, - протягом року з дня набрання законної сили постановою про накладення адміністративного стягнення чи застосування заходів впливу; особам, які притягалися до кримінальної відповідальності за жорстоке поводження з тваринами або були звільнені від кримінальної відповідальності та провадження у справі закрито за нереабілітуючими обставинами, або стосовно яких були застосовані примусові заходи медичного чи виховного характеру, - протягом 10 років з дня набрання законної сили обвинувальним вироком суду або рішенням про звільнення від кримінальної відповідальності та закриття провадження у справі за нереабілітуючими обставинами, або рішенням про застосування, продовження, зміну примусових заходів медичного чи виховного характеру.
Статтею 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (ч.1). Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (ч.2). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право (ч.3) На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом (ч.4).

У відповідності до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч.1). Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч.2). Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом (ч.3). Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом (ч.4).
Стаття 1167 ЦК України встановлює підстави відповідальності за завдану моральну шкоду. Так, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч.1). Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом (ч.3).
У пункті 2 постанови Пленуму Верховного суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди» вказано, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. 
Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування маральної (немайнової) шкоди» встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. 
Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування маральної (немайнової) шкоди» встановлено: оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. 
Як встановлено з матеріалів кримінального провадження № 12024060500000085, розпочатого за ознаками скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України (Порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого або заподіяно тяжке тілесне ушкодження), на підставі висновків експерта, смерть ОСОБА_3 настала внаслідок отримання ним тяжких тілесних ушкодження при обставинах дорожньо-транспортної пригоди за участі мотоцикла під його керуванням – 02.03.2024 року, рухаючись по дорозі, втратив керування мотоциклом та впав на асфальтне покриття. Під час руху водій мотоциклу ОСОБА_3 повинен був діяти згідно з технічними вимогами п.п.12.1, 12.3 Правил дорожнього руху України, а саме: 12.1 Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен був ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним; 12.3 У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він негайно повинен вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечно для інших учасників руху об`їзду перешкоди. Але в силу того, що досудовим розслідуванням не встановлено причетності сторонніх осіб до даної ДТП, постановою слідчого кримінальне провадження по факту ДТП, внаслідок якої загинув ОСОБА_3 , закрито за відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.
Як встановлено постановою Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Словечанської сільської ради Коростенського району Житомирської області від 29.04.2024 року, ОСОБА_2 02.03.2024 року тримала свого собаку без повідка, чим порушила правила тримання собак і її визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.154 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу.
Частиною 1 статті 154 КУпАП передбачено відповідальність за утримання собак і котів у місцях, де це заборонено відповідними правилами, утримання незареєстрованих собак, приведення їх у громадські місця, вигулювання собак без повідків та намордників (крім собак, породи яких не внесені до Переліку небезпечних порід собак) чи в не відведених для цього місцях, а також неприбирання власником тварини її екскрементів під час перебування тварини у громадському місці (крім вигулювання у спеціально відведених для цього місцях).
Частинами 6, 7 ст.82 ЦПК України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.
Тобто із змісту норм ч.ч.6, 7 ст.82 ЦПК України слідує, що постанова у справі про адміністративне правопорушення, яка винесена Адміністративною комісією при виконавчому комітеті Словечанської сільської ради Коростенського району Житомирської області щодо порушення правил тримання собак ОСОБА_2 і набрала законної сили, не є обов`язковою для суду, а відтак, не може бути покладена бездоказово в основу висновку суду про існування обставини допущення відповідачкою порушення правил тримання собак, зокрема вигулювання собаки без повідка 02.03.2024 року. 
Більше того, у справі відсутні докази того, що відповідачка є власником та утримує зареєстровану собаку породи, яка внесена до Переліку небезпечних порід собак, і саме таку собаку вона вигулювала без повідка. Водночас доказів того, що відповідачка притягалася судом до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.154 КУпАП, тобто за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, що спричинили заподіяння шкоди здоров`ю людини або її майну, матеріали справи не містять та позивачем суду не надано. Позивачкою не доведено скоєння відповідачкою протиправного діяння та безпосереднього причинного зв`язку між цим протиправним діянням і шкодою (моральною, матеріальною), яку позичка зазнала внаслідок смерті її чоловіка, що виключає покладення на відповідачку обов`язку з відшкодування шкоди позивачці та відповідно є підставою для відмови в позові.
Позивачем сплачено судовий збір в сумі 2538,95 грн. в дохід держави.
Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 223, 258, 259, 263-265, 273, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд - 

В И Р І Ш И В:
У задоволенні позову відмовити.
Судові витрати залишити за позивачем.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне рішення складено 10.02.2026 року. 

Суддя:	  	В.  І.  Вачко