ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.01.2026 року м.Дніпро Справа № 904/703/23
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Дарміна М.О.(доповідач),
суддів: Чус О.В., Мороз В.Ф.
при секретарі судового засідання Солодовій І.М.
Представники сторін:
від скаржника: ОСОБА_1 (в залі суду) - від Швеця Володимира Васильовича - адвокат, ордер серія АЕ № 1179493 від 06.02.2023р.
скаржник: ОСОБА_2 (в залі суду) - паспорт НОМЕР_1 
Інші представники сторін в судове засідання не з`явились про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 28.05.2024 року (повний текст складено 06.06.2024 року) у справі № 904/703/23 (суддя Ніколенко М.О.)
за позовом ОСОБА_2 , м. Дніпро 
до Садівничого товариства "Тягинка", с.Запорожець, Синельниковський район, Дніпропетровська область 
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції:

ОСОБА_2 звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Садівничого товариства "Тягинка", в якому просив:
• визнати недійсним рішення позачергових загальних зборів членів Садівничого товариства "Тягинка", які оформлені протоколом від 08.10.2021 № 1-1;
• визнати недійсними рішення зборів членів правління Садівничого товариства "Тягинка", які оформлені протоколом від 19.03.2022 № 7;
• зобов`язати Садівниче товариство "Тягинка" підключити ділянку № 122, яка належить ОСОБА_2 , до електроенергії, питної та поливної води.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з 1989 року є членом Садівничого товариства "Тягинка". Позачергові загальні збори від 08.10.2021 проводились без його участі, без належного повідомлення, перелік осіб у протоколі відсутній, не було дотримано необхідного кворуму на підтвердження голосування. Рішення зборів членів правління від 19.03.2022 № 7 про виключення позивача із членів товариства та відключення його ділянки від комунікацій не відповідає вимогам закону та Статуту товариства: не містить переліку діючих членів товариства, відсутні підтвердження голосування та компетенція правління щодо виключення позивача із членів товариства, не зазначено підстави виключення і відключення ділянки, позивача не запрошували на засідання правління, не заслуховували його пояснення, протокол підписано одноособово головою правління.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 28.05.2024 відмовлено у задоволенні позову.
Приймаючи оспорюване рішення, суд першої інстанції встановив, що рішенням загальних зборів учасників СТ "Тягинка", затвердженим протоколом від 02.12.2016, ОСОБА_2 виключено зі складу членів СТ "Тягинка" за систематичні несплати членських внесків та комунальних платежів. Станом на момент розгляду справи вказане рішення загальних зборів є чинним та у встановленому законом порядку недійсним позивачем не визнано. Рішення загальних зборів учасників СТ "Тягинка" про прийняття ОСОБА_2 до складу членів товариства після 02.12.2016 позивачем до матеріалів справи не долучено.
За наслідками розгляду справи місцевий господарський суд дійшов висновку, що станом на момент проведення позачергових загальних зборів Садівничого товариства "Тягинка" від 08.10.2021 позивач не був членом, а відтак, і носієм корпоративних прав СТ "Тягинка". Відповідно, рішення зборів членів правління Садівничого товариства "Тягинка", які оформлені протоколом від 19.03.2022 № 7 не порушує жодних корпоративних прав позивача. Надана позивачем довідка від 10.10.2021 про те, що ОСОБА_2 є членом СТ "Тягинка" з 1989 року та не має заборгованості зі сплати членських внесків, не є належним та допустимим доказом перебування позивача у складі членів СТ "Тягинка" після 02.12.2016, оскільки в силу положень Закону України "Про кооперацію" та Статуту прийняття нових членів до садівничого товариства може бути здійснено виключно рішенням загальних зборів членів товариства.

Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи апеляційної скарги:

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 28.05.2024 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 24.02.2025 рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 28.05.2024 скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково. Визнано частково недійсним рішення правління Садівничого товариства "Тягинка" від 19.03.2022 в частині рішення про виключення із членів Садівничого товариства "Тягинка" ОСОБА_2 та відключення від електропостачання, питної та поливної води належної йому земельної ділянки за № 122. Зобов`язано СТ "Тягинка" підключити земельну ділянку № НОМЕР_2 , яка належить ОСОБА_2 , до електропостачання, питної та поливної води. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28.08.2025 у справі № 904/703/23 касаційну скаргу Садівничого товариства "Тягинка" задоволено частково. Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 24.02.2025 (в частині задоволення позовних вимог) і додаткову постанову Центрального апеляційного господарського суду від 28.04.2025 у справі № 904/703/23 скасовано. Справу № 904/703/23 у скасованій частині передано на новий розгляд до Центрального апеляційного господарського суду.
Верховний Суд зазначив, що суд апеляційної інстанції не надав аргументованої оцінки доводам сторін у справі та всіх наявних у справі доказів, зокрема без належного правового обґрунтування залишився висновок суду апеляційної інстанції про неприйняття до уваги посилання відповідача на рішення загальних зборів членів СТ "Тягинка" від 02.12.2016 та неприйняття вказаного рішення як доказу у справі. Повідомлення Синельниківської райдержадміністрації про відсутність протоколу загальних зборів від 02.12.2016 в реєстраційній справі № 123400078168 Садівничого товариства "Тягинка" саме по собі не може свідчити про неприйняття загальними зборами учасників відповідача відповідних рішень 02.12.2016. Верховний Суд дійшов висновку про недослідження судом апеляційної інстанції питання належності/неналежності позивача до членів СТ "Тягинка".

Узагальнення доводів апеляційної скарги:

Апеляційна скарга обґрунтована наступним:
Апелянт вказує, що він є членом Садівничого товариства "Тягинка" з 1989 року, що підтверджується членською книжкою садовода. Позивач зазначає, що позачергові загальні збори від 08.10.2021 проводились без його участі та без належного повідомлення про їх проведення. Перелік осіб у протоколі відсутній, не було дотримано необхідного кворуму на підтвердження голосування. Відсутнє рішення правління відповідача про скликання позачергових загальних зборів членів відповідача, форму його проведення та порядок денний. Також відсутнє рішення/повідомлення ініціюючих членів товариства про скликання позачергових загальних зборів.
Щодо рішення зборів членів правління від 19.03.2022 № 7 апелянт зазначає, що воно не відповідає вимогам закону та Статуту товариства: не містить переліку діючих членів товариства, відсутні підтвердження голосування, відсутня компетенція правління щодо виключення позивача із членів товариства, не зазначено підстави виключення та відключення ділянки, позивача не запрошували на засідання правління, не заслуховували його пояснення, протокол підписано одноособово головою правління.
Апелянт наполягає на тому, що питання виключення з членів кооперативу належить до виключної компетенції загальних зборів членів товариства, а не правління. Рішення про виключення ОСОБА_2 було прийнято членами правління СТ "Тягинка", що не відповідає положенням Статуту відповідача та Закону України "Про кооперацію".
Позивач також посилається на довідку від 10.10.2021, підписану головою та казначеєм СТ "Тягинка", про те, що ОСОБА_2 заборгованості по сплаті членських внесків не має. Крім того, апелянт зазначає, що ним було сплачено 31.10.2021 за питну воду та проведено 31.08.2021 оплату за електроенергію, що підтверджується квитанціями. В членській книжці Садівничого товариства "Тягинка", яка видана на ім`я позивача, наявні записи про оплату членських внесків (останній запис 10.10.21), оплату за полив (дата 27.09.20).

Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі:

Садівниче товариство "Тягинка" заперечує проти апеляційної скарги ОСОБА_2 та вважає її необґрунтованою, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на наступне.
Відповідач вказує, що ОСОБА_2 виключений зі складу членів Садівничого товариства "Тягинка" на підставі рішення загальних зборів від 02.12.2016, що оформлено протоколом загальних зборів від 02.12.2016, за систематичні несплати членських внесків та комунальних платежів. Про обставини виключення позивача зі складу товариства він знав, оскільки 09.06.2014 ОСОБА_2 отримав під власноручний підпис повідомлення від 08.06.2014 у зв`язку із несплатою членських внесків та заборгованості за електроенергію, питну та поливну воду. Актом від 20.05.2017 засвідчено факт відмови ОСОБА_2 від отримання акту про сповіщення про виключення у присутності трьох свідків.
Відповідач зазначає, що ОСОБА_2 не був членом Садівничого товариства "Тягинка" на день проведення позачергових зборів 08.10.2021, а також у нього відсутнє право власності (користування, володіння, розпоряджання) на земельну ділянку № 122, отже його права не порушені. Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області повідомило, що в Державному реєстрі земель станом на 01.01.2013 у відділі в книгах записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди відсутній запис щодо реєстрації права власності на гр. ОСОБА_2 на території Синельниківського району.
Відповідач наполягає на тому, що про час та місце проведення загальних зборів від 08.10.2021 усі учасники Садівничого товариства "Тягинка" повідомлялись належним чином. Членам товариства засобами кур`єрської служби доставки було направлено листи-повідомлення про проведення позачергових зборів товариства 08.10.2021 о 17:00 в залі Будинку культури товариства глухих України за адресою пр. Поля (Кірова), буд. 50-В, та повідомлено про порядок денний. Позивач відповідно до кур`єрської накладної 29.09.2021 о 13:05 відмовився від отримання листа.
Щодо рішення правління від 19.03.2022 № 7 відповідач зазначає, що пункт 1 протоколу не виключає раніше виключеного колишнього члена ОСОБА_2 із членів товариства, а лише зазначає те, що позивач раніше виключений із складу товариства для прийняття рішення (його подальшого виконання) в частині відключення ділянки № НОМЕР_2 , яка належить ОСОБА_2 , від електроенергії, питної та поливної води.
Відповідач критично ставиться до наданої позивачем членської книжки, зазначаючи, що у ній у графі "місце роботи" зазначено абревіатуру "УДХТУ" (Український державний хіміко-технологічний університет), хоча таку назву заклад отримав лише у 1993 році, що свідчить про виготовлення документа "заднім числом". Крім того, документ виписаний на ім`я іншої особи — " ОСОБА_3 ", а не позивача.
Відповідач також зазначає, що позивач пропустив строк звернення до суду, оскільки загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України), а позивач виключений із складу товариства ще 02.12.2016.

Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді:
Згідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.09.2025 у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Дармін М.О., судді: Чус О.В., судді Мороз В.Ф.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 20.10.2025 Справу № 904/703/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 28.05.2024 року (повний текст складено 06.06.2024 року) у справі № 904/703/23 (суддя Ніколенко М.О.) - прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя: Дармін М.О., судді: Чус О.В., Мороз В.Ф. Розгляд справи № 904/703/23 призначено 11.12.2025 об 14:00 годин
12.11.2025 від представника апелянта ОСОБА_2 , ОСОБА_1 надійшло клопотання в якому він просить дослідити письмові докази, які наявні в справі:
- Виклик Позивача на збори 08.10.2021 р. «Кур`єрською службою достав ки». 1, а.с.110);
- Довідку керівника Відповідача про заборгованість Позивача за період 2016- 2022 рік , в тому числі і по членським внескам ( Т.1, а.с.83);
- Копію довідки від 10.10.2021 року (підписана свідками в.о. голови товарист ва ОСОБА_4 та казначеем Логуновой) З.М.) про відсутність заборгова ності за період 2016-2019 роки в розмірі 6 300.00 грн. та що Позивач дійсно станом на 10.10.2021 року є членом товариства (Т. 1, а.с. 181) .
Додаток до позовної заяви №6, додаток до відповіді на відзив на позовну за яву від 13.04.2023 р. - копія стор.Ю членської книжки садовода №122 про сплату членських внесків за 2016-2020 р.р.( Т.1, а.с. 19) ;
- Копію колективної заяви від 27.02.2017 р., де цю заяву Позивач підписував як член товариства ( Т.2, а.с.25):
- Копію реєстру присутніх на позачергових зборах товариства від 26.02.2017 року , де під номером 123 ОСОБА_2 вписаний як член товариства (Т.2, а.с. 79).
- Копію рішення від 28.05.2025 року по справі № 904/3709/24 .
Визнати поважними причини пропуску процесуального строку, передбаченого на подачу додаткового доказу - копії рішення від 28.05.2025 року по справі № 904/3709/24.
Долучити до матеріалів справи копію рішення від 28.05.2025 року по справі № 904/3709/24.
Долучити до матеріалів справи докази додаткових витрат Позивача , пов`язаних з розглядом його апеляційної скарги.
Апеляційну скаргу задовольнити в повному обсязі.
Стягнути з Відповідача на користь Позивача судові витрати, пов`язані з прав ничою допомогою адвоката при розгляді апеляційної скарги Позивача в роз мірі 12 000 грн.
01.12.2025 від представника апелянта Швеця Володимира Васильовича, Скиби Віталія Володимировича надійшло клопотання в якому він просить визнати поважними причини пропуску процесуального строку, передбаче ного на подачу додаткового доказу витрат Позивача , пов`язаних з правничою допомо гою адвоката при розгляді апеляційної скарги Позивача в розмірі 12 000 грн. ( копій акта виконаних робіт від 10.11.2025 року, рахунку від 10.11.2025 року та квитанції до прибу ткового касового ордеру №15 від 10.11.2025 року) .
Визнати поважними причини пропуску процесуального строку, передбаче ного на подачу додаткового доказу витрат Позивача , пов`язаних з правничою допомо гою адвоката Позивача в розмірі 7 000 грн. ( копій акта виконаних робіт від 27.11.2025 року, рахунку від 26.11.2025 року та квитанції до прибуткового касового ордеру №16 від 27.11.2025 року) .
Стягнути з Відповідача на користь Позивача судові витрати, пов`язані з пра вничою допомогою адвоката при розгляді апеляційної скарги Позивача в розмірі 7000 грн.
Стягнути з Садівничого товариства «Тягинка» (52524, Дніпропетровська об ласть, село Запорожець, вул. Рибацька, 93-А, ЄДРПОУ 23644935) на користь Швеця Во лодимира Васильовича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати , пов`язані зі сплатою на правничу допомогу адвоката в роз мірі 4160,00 грн.
25.07.2025 від представника Садівничого товариства «ТЯГИНКА» Сліс Андрія Сергійовича, надійшло клопотання в якому він просить визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Синельниківського ВДВС Драгана О.Є. щодо винесення постанови про накладення штрафу від 24.07.2025 у виконавчому провадженні № 78503750.
Скасувати постанову старшого державного виконавця Синельниківського ВДВС Драгана О.Є. про накладення штрафу від 24.07.2025 у виконавчому провадженні № 78503750.
25.07.2025 від представника Садівничого товариства «ТЯГИНКА» Сліс Андрія Сергійовича, надійшла заява про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню в якій він просить прийняти, розглянути та задовольнити заяву, а також визнати наказ Центрального апеляційного господарського суду від 17.06.2025 у справі № 904/703/23 таким, що не підлягає виконанню повністю.
Колегія суддів відмовляє в задоволенні заяви представника Садівничого товариства «ТЯГИНКА» про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню та про визнання неправомірними дії старшого державного виконавця Синельниківського ВДВС Драгана О.Є. щодо винесення постанови про накладення штрафу від 24.07.2025 у виконавчому провадженні № 78503750 оскільки порядок розгляду відповідних звернень унормовано Розділом VI «СУДОВИЙ КОНТРОЛЬ ЗА ВИКОНАННЯМ СУДОВИХ РІШЕНЬ».
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 11.12.2025 в судовому засіданні оголошено перерву до 15.01.2026 на 12:30 год. у зв`язку з неможливістю вирішення справи в цьому судовому засіданні.
15.01.2026 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови Центрального апеляційного господарського суду.

Обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції та оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників провадження у справі і висновків суду першої інстанції:

Заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту судового рішення, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду встановила, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню в силу наступного:
В постанові Верховного Суду від 27.11.2019р. у справі № 923/236/19, викладено наступний правовий висновок:
« Верховний Суд зауважує, що відповідно до п.п. 4, 5 ч. 3 ст. 162 ГПК України позовна заява повинна містити в т.ч. зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову.
Предмет спору - це об`єкт спірних правовідносин, щодо якого виник спір між позивачем і відповідачем. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.
Підстава позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки. Підставу позову становлять фактична й правова підстава. Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога позивача. Правильне встановлення підстави позову визначає межі доказування, є гарантією прав відповідача на захист проти позову».
Отже підставою позову є юридичні факти, які наводяться позивачем на обґрунтування своєї матеріально-правової вимоги, а саме факти, які мають значення для судового захисту суб`єктивного цивільного права.
Так, в своїй позовній заяві позивач наводив наступні юридичні факти на обгрунтування своїх вимог : «…Позивач стверджує, що вказані збори проводилися без його участі, без повідом лення його , перелік осіб у протоколі відсутній, не було дотримано необхідного кворуму та підтвердження голосування .
Відсутнє рішення правління Відповідача про скликання позачергових загальних зборів членів Відповідача , форму його проведення та порядок денний. Також відсутнє рішення/повідомлення ініціюючих членів товариства про скликання позачергових за гальних зборів Відповідача членів товариства в певному місці, з певним порядком ден ним, з певною формою проведення, відсутнє направлення цього повідомлення/рішення окремо Позивачу або усім членам Відповідача спільно якими-небудь засобами зв`язку, в тому числі шляхом розміщення його на дошці оголошень.
Згідно ксерокопії, отриманої Позивачем з Інтернету, протоколу №7 засідання членів правління СТ «Тягинка» від 19.03.2022 року були присутні 6 членів правління , на порядок денний були поставлені наступні питання:
1. Про фінансово-технічний стан СТ «Тягинка».
2. Про виключення із членів СТ «Тягинка» .
По другому питанню прийнято рішення виключити із членів СТ «Тягинка» По зивача ( ділянка № НОМЕР_2 ) та відключити ділянку №122 від електроенергії, питної та полив ної води .
Як вбачається з цього протоколу :
1) відсутній перелік діючих членів СТ «Тягинка» ;
2) відсутні підтвердження голосування ;
3) відсутня згідно статуту компетенція членів правління щодо виключення Позивача із членів СТ «Тягинка» ( п. 14.1.7. Статуту );
4) не зазначені підстави виключення Позивача із членів СТ «Тягинка» та відк лючення його ділянки від електроенергії, питної та поливної води (п.7.4. ст..7 Статуту);
5) Позивача не запрошували на засідання членів правління, не заслуховували його пояснення чи заперечення;
6) Протокол підписаний одноосібно головою правління.
Факт відключення ділянки № 122, яка належить Позивачу від електроенергії, пи тної та поливної води підтверджують свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , оригінали заяв яких надаються до позовної заяви.
Крім того, про незаконність відключення Позивач повідомляв органи поліції….» (т.1 а.с. 2).
Відповідно до частин 1,3 статті 166 Господарського процесуального кодексу України:
1. У відповіді на відзив позивач викладає свої пояснення, міркування та аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень та мотиви їх визнання або відхилення.
3. До відповіді на відзив застосовуються правила, встановлені частинами третьою - шостою статті 165 цього Кодексу.
У відповіді на відзив позивач навів наступні пояснення, міркування та аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень : «… До цього часу Позивачу нічого не було відомо про наявність протоколів загаль них зборів Відповідача від 02.12.2016 року та протоколу засідання членів правління від 25.11.2016 року про виключення Позивача із членів товариства , рішення про його член ство в товаристві приймалися без його відома та безпідставно.
Тобто з указаних протоколів не зрозуміло:
1) коли саме виключено Позивача із членів товариства (в 2016 році чи в 2022 році);
2) який був статус Позивача за період 2016 -2022 р.р., коли він сплачував вне ски в товариство;
3) якщо Позивача в 2022 році повторно виключено із членів товариства ,то ко ли його було повторно прийнято в члени товариства в період 2016-2022 рік .
Відповідних доказів Відповідач суду не надав , що і свідчить про незаконність цих протоколів від 2016 року.
Представник Відповідача надав до відзиву докази виклику Позивача для участі у позачергових загальних зборах членів товариства , призначених на 08.10.2021 року . Але, якщо Позивача було виключено із числа членів товариства в 2016 році, то не зро зуміло також , для чого він викликався 29.09.2021 року для проведення позачергових за гальних зборів товариства.
Якщо Позивача було виключено із числа членів товариства в 2016 році, то не зрозуміло, яка могла бути заборгованість загальним розміром 6 682,68 грн. Позивача перед Відповідачем за період 2016 - 2022 р.р., про що зазначено в довідці прикладеній до відзиву на позовну заяву.
В протоколах зборів від 2016 року про виключення Позивача із членів товариства не зазначено розмір заборгованості , по яким саме платежам виникла заборгованість, за який саме період часу виникла заборгованість .
Крім того, наявність боргу спростовується наданою до відповіді на відзив сторін кою членської книжки садовода №122, згідно якої Позивач сплачував внески за період з 2008 року по 2016 рік включно …» (т.1 з.с. 153-а.с. 154).
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів констатує, що позовні вимоги обгрунтовані твердженнями позивача про те, що « загальні збори Відповідача від 02.12.2016 року та протокол засідання членів правління від 25.11.2016 року про виключення Позивача із членів товариства , рішення про його членство в товаристві приймалися без його відома та безпідставно» 
Колегія суддів зауважує, що підстава позову - це частина позову, яка відображає обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і докази, що підтверджують позов. Підстави позову, які підтверджують, що спірне право належить позивачу, а на відповідача покладено певні обов`язки, становлять активну підставу. До їх складу входять також факти, які обґрунтовують належність доказів до справи, те, що позивач і відповідач є суб`єктами прав та обов`язків спірних правовідносин. Пасивну підставу позову становлять факти, з яких вбачається, що відповідач вчинив дії, спрямовані на заперечення права позивача або утвердження за собою права, яке йому не належить. Ці факти обґрунтовують потребу подання позову та захисту прав чи інтересів позивача. Вони свідчать, що право позивача порушене, оспорене чи невизнане, є загроза його порушення чи потреба у зміні існуючих між сторонами правовідносин.
Не вдаючись до теоретичних дискусій з надмірно ускладненою проблемою поняття про підставу позову, колегія суддів зауважу, що для потреб практичної діяльності, позивачу досить усвідомлювати, що на підтвердження своїх вимог потрібно подати фактичні дані (відомості про факти), тобто те, що можна назвати матеріально-правовою складовою підстави позову. Але при цьому такі дані мають встановлюватись передбаченими та дозволеними процесуальним законом засобами, вичерпний перелік яких вміщено в Главі 5. «Докази та доказування» Господарського процесуального кодексу України.
З урахуванням доводів і вимог апеляційної скарги, в порядку частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегією суддів не перевіряється правильність висновків суду першої інстанції в частині неоспорюваних сторонами обставин справи відносно того, що:
• 28.11.1989 було створено Громадську організацію Садівниче товариство "Тягинка";
• відповідно до протоколу загальних зборів від 26.02.2017 та інформації, розміщеної в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань, 26.02.2017 Громадську організацію Садівниче товариство "Тягинка" (ідентифікаційний код 23644935) було перетворено у Садівниче товариство "Тягинка" (ідентифікаційний код 23644935);
• Садівниче товариство "Тягинка" є правонаступником усіх прав та обов`язків Громадської організації Садівниче товариство "Тягинка";
• 08.10.2021 відбулись позачергові загальні збори членів СТ "Тягинка", за наслідками яких були прийняті рішення, оформлені протоколом № 1-1 від 08.10.2021;
• 19.03.2022 відбулось засідання членів правління СТ "Тягинка", за результатами якого були прийняті рішення, оформлені протоколом № 7 від 19.03.2022, зокрема, було вирішено виключити зі складу членів СТ "Тягинка" ОСОБА_2 (ділянка 122), який раніше був виключений зі складу членів СТ "Тягинка"; від`єднати ділянку № 122 від електроенергії, питної та поливної води.
Відповідно до мотивувальної частин Постанови Центрального апеляційного господарського суду від 24.02.2025р. у справі № 904/7093/23 : « … З приводу заяви позивача про зміну предмету позову, за змістом якої, крім раніше заявлених вимог, позивач просив суд визнати недійсним рішення засідання членів правління Садівничого товариства "Тягинка", які оформлені протоколом від 25.12.2016 року та рішення загальних зборів членів садівничого товариства, які оформлені протоколом від 01.12.2016 року щодо виключення позивача із членів товариства, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що справу слід розглядати в редакції первісного позову, з огляду на наступне.
Згідно з частиною першою статті 162 ГПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.
Відповідно до пунктів 4, 5 частини третьої статті 162 ГПК позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них, а також виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову.
З викладеного вбачається, що предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу (аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 року у справі № 917/1739/17).
Відповідно до частини третьої статті 46 ГПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.
Зміна предмета позову означає зміну матеріальної вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається, оскільки у разі їх одночасної зміни фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом.
Заяву про зміну предмета або підстав позову можна вважати новим позовом у разі, якщо в ній зазначена самостійна матеріально-правова вимога (або вимоги) та одночасно на її обґрунтування наведені інші обставини (фактичні підстави), які не були визначені позивачем первісною підставою позову та які у своїй сукупності дають особі право на звернення до суду з позовними вимогами.
Як вбачається з матеріалів справи, первісно заявлений позов, який прийнято судом до розгляду, містить матеріально-правові вимоги про визнання недійсними рішень позачергових загальних зборів Садівничого товариства "Тягинка", які оформлені протоколом від 08.10.2021 року № 1-1, про визнання недійсними рішення зборів членів правління Садівничого товариства "Тягинка", які оформлені протоколом від 19.03.2022 року № 7, а також про зобов`язання відповідача підключити ділянку № 122, яка належить позивачу, до електроенергії, питної та поливної води.
Підставами зазначених вимог позивач зазначав недотримання відповідачем положень закону та статуту товариства під час скликання відповідно позачергових загальних зборів від 08.10.2021 року та проведення засідання членів правління товариства від 19.03.2022 року.
Поданою суду заявою про зміну предмета позову позивач доповнив позов новими вимогами про визнання недійсними ще двох рішень, зокрема, рішення засідання членів правління СТ "Тягинка" від 25.12.2016 року та рішення загальних зборів членів садівничого товариства, яке оформлено протоколом від 01.12.2016 року, які очевидно не можуть обґрунтовуватися обставинами порушення вимог закону та статуту товариства, що допущені під час скликання та проведення зборів від 08.10.2021 року та 19.03.2022 року, визнання недійсними яких є предметом первісно заявленого позову.
Таким чином, зважаючи на те, що обставини, якими позивач обґрунтовує змінені (доповнені) позовні вимоги, є очевидно відмінними від обставин первісно заявлених вимог, суд дійшов висновку, що позивачем фактично змінені предмет та підстава позову в частині доповнених позовних вимог, що суперечить положенням ст. 46 ГПК України…». 
Оскільки вищенаведене висновки суду апеляційної інстанції не були предметом касаційного перегляду, апеляційна скарга після скасування постанови Центрального апеляційного господарського суду від 24.02.2025 (в частині задоволення позовних вимог) не переглядається у відповідній частині. 
Обов`язок несення відповідних негативних наслідків ОСОБА_2 у даному випадку цілком узгоджується з принципом диспозитивності господарського судочинства та положеннями частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України.
Щодо правової кваліфікації спірних правовідносин та підстав для задоволення/відмови у задоволенні позову, колегія суддів зазначає наступне:
Відповідно до частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Так, приймаючи рішення про часткове задоволення касаційної скарги Садівничого товариства "Тягинка" та скасування постанови Центрального апеляційного господарського суду від 24.02.2025 (в частині задоволення позовних вимог) і, відподідно, додаткову постанову Центрального апеляційного господарського суду від 28.04.2025 у справі № 904/703/23, суд касаційної інстанції виклав наступні правові висновки щодо застосування норм права у спірних правовідносинах: « … 85. Отже, члени обслуговуючого кооперативу незалежно від напряму його діяльності є носіями корпоративних прав, а відносини між його членами та кооперативом, які пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, є корпоративними.
Аналогічні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13.10.2020 у справах № 683/351/16-ц та № 695/2665/16-ц.
86. Ураховуючи наведене вище та положення процесуального законодавства, Верховний Суд не вбачає порушення судом апеляційної інстанції правил предметної юрисдикції під час ухвалення оскаржуваної постанови, у зв`язку з чим доводи касаційної скарги у цій частині є необґрунтованими.

87. Стосовно решти доводів касаційної скарги, що стосуються суті спору Верховний Суд зазначає наступне.
88. Так, постанова суду апеляційної інстанції по суті спору у цій справі оскаржується в частині висновків щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог про визнання частково недійсним рішення правління Садівничого товариства "Тягинка" від 19.03.2022 в частині рішення про виключення із членів Садівничого товариства "Тягинка" ОСОБА_1 та відключення від електропостачання, питної та поливної води належної йому земельної ділянки за НОМЕР_1 та зобов`язання СТ "Тягинка" підключити земельну ділянку НОМЕР_1, яка належить ОСОБА_1 до електропостачання, питної та поливної води, отже, з урахуванням положень статті 300 ГПК України в іншій частині (відмови в задоволенні решти позовних вимог) постанова суду апеляційної інстанції судом касаційної інстанції не переглядається.
89. Частково задовольняючи позовні вимоги у цій справі суд апеляційної інстанції, зокрема виходив з того, що ОСОБА_1 є членом Садівничого товариства "Тягинка", що встановлено у постанові Центрального апеляційного господарського суду від 27.11.2023 у цій справі. Так, щодо вимог про визнання недійсними рішень зборів членів правління Садівничого товариства "Тягинка", які оформлені протоколом від 19.03.2022 № 7, суд апеляційної інстанції зазначив, що в силу вимог Статуту відповідача прийняття нових членів та припинення членства у садівничому товаристві може бути здійснено виключно рішенням загальних зборів членів товариства. 19.03.2022 відбулось засідання членів правління СТ "Тягинка", за результатами якого були прийняті рішення, оформлені протоколом № 7 від 19.03.2022, зокрема, було вирішено виключити зі складу членів СТ "Тягинка" ОСОБА_1 (ділянка НОМЕР_1 ), який раніше був виключений зі складу членів СТ "Тягинка"; від`єднати ділянку № НОМЕР_1 від електроенергії, питної та поливної води. За висновками суду, питання виключення з членів кооперативу приймають загальні збори членів товариства, тоді як рішення про виключення ОСОБА_1 було прийнято членами правління СТ "Тягинка", що не відповідає положенням статуту відповідача. При цьому, колегія суддів суду апеляційної інстанції не прийняла до уваги посилання відповідача на рішення загальних зборів членів СТ "Тягинка" від 02.12.2016, оформлене протоколом, відповідно до змісту якого ОСОБА_1 було виключено зі складу членів СТ "Тягинка", зазначивши, що поведінка відповідача з цього питання є суперечливою. Також колегія суддів суду апеляційної інстанції зауважила, що на виконання ухвали господарського суду Дніпропетровської області по даній справі від 02.04.2024 Синельниківська райдержадміністрація повідомила, що протокол загальних зборів від 02.12.2016 в реєстраційній справі № 123400078168 Садівничого товариства "Тягинка" відсутній.
90. Однак Верховний Суд вважає зазначені висновки суду апеляційної інстанції передчасними з огляду на таке.
91. Згідно зі статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
92. Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу закріплено ст.16 цього Кодексу. Суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист їх прав і охоронюваних законом інтересів, які порушені або оспорюються.
93. Згідно з частинами першою, другою статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних зі здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
94. Відповідно до частин першої, другої статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
95. Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
96. Водночас позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.
97. У постанові від 09.02.2022 у справі № 910/6939/20 Велика Палата Верховного Суду вказувала, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. При цьому суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
98. Відповідно до статті 96-1 ЦК України права учасників юридичних осіб (корпоративні права) - це сукупність правомочностей, що належать особі як учаснику (засновнику, акціонеру, пайовику) юридичної особи відповідно до закону та статуту товариства. Корпоративні права набуваються особою з моменту набуття права власності на частку (акцію, пай або інший об`єкт цивільних прав, що засвідчує участь особи в юридичній особі) у статутному капіталі юридичної особи.
99. Стаття 55 Господарського кодексу України (далі - ГК України), тут і далі в редакціях, що діяли станом на час виникнення спірних правовідносин, визначає господарські організації як юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку.
100. Господарською діяльністю у Господарському кодексі України вважається діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Цей Кодекс розрізняє господарську діяльність, яка має на меті отримання прибутку (підприємництво) і некомерційну господарську діяльність, яка здійснюється без такої мети (стаття 3).
101. За способом утворення (заснування) та формування статутного капіталу стаття 63 ГК України відносить кооперативні підприємства до корпоративних, а за формою власності - до підприємств колективної власності.
102. Корпоративне підприємство характеризується тим, що утворюється, як правило, двома або більше засновниками за їх спільним рішенням (договором), діє на основі об`єднання майна та/або підприємницької чи трудової діяльності засновників (учасників), їх спільного управління справами, на основі корпоративних прав, у тому числі через органи, що ними створюються, участі засновників (учасників) у розподілі доходів та ризиків підприємства.
103. Підприємством колективної власності визнається корпоративне або унітарне підприємство, що діє на основі колективної власності засновника (засновників) (стаття 93 ГК України).
104. Кооперативи як добровільні об`єднання громадян з метою спільного вирішення ними економічних, соціально-побутових та інших питань можуть створюватися у різних галузях (виробничі, споживчі, житлові тощо). Діяльність різних видів кооперативів регулюється законом. Господарська діяльність кооперативів повинна здійснюватися відповідно до вимог цього Кодексу, інших законодавчих актів (стаття 94 ГК України).
105. Зазначені норми кореспондуються із нормами статей 83, 85, 86 ЦК України, згідно з положеннями яких юридичні особи можуть створюватися у формі товариств, установ та в інших формах, встановлених законом. Товариством є організація, створена шляхом об`єднання осіб (учасників), які мають право участі у цьому товаристві. Товариство може бути створено однією особою, якщо інше не встановлено законом. Непідприємницькими товариствами є товариства, які не мають на меті одержання прибутку для його наступного розподілу між учасниками. Непідприємницькі товариства (кооперативи, крім виробничих, об`єднання громадян тощо) та установи можуть поряд зі своєю основною діяльністю здійснювати підприємницьку діяльність, якщо інше не встановлено законом і якщо ця діяльність відповідає меті, для якої вони були створені, та сприяє її досягненню.
106. Особливості створення кооперативів та ведення господарської діяльності обслуговуючими кооперативами визначається Законом України "Про кооперацію".
107. За змістом положень статей 2, 6, 9 Закону України "Про кооперацію" кооператив є юридичною особою, державна реєстрація якого проводиться в порядку, передбаченому законом. Відповідно до завдань та характеру діяльності кооперативи поділяються на такі типи: виробничі, обслуговуючі та споживчі. За напрямами діяльності кооперативи можуть бути сільськогосподарськими, житлово-будівельними, садово-городніми, гаражними, торговельно-закупівельними, транспортними, освітніми, туристичними, медичними тощо.
108. Обслуговуючий кооператив - це кооператив, який утворюється шляхом об`єднання фізичних та/або юридичних осіб для надання послуг переважно членам кооперативу, а також іншим особам з метою провадження їх господарської діяльності. Обслуговуючі кооперативи надають послуги іншим особам в обсягах, що не перевищують 20 відсотків загального обороту кооперативу. Обслуговуючий кооператив надає послуги своїм членам, не маючи на меті одержання прибутку (статті 2, 23 Закону України "Про кооперацію").
109. Таким чином, обслуговуючий кооператив незалежно від напряму його діяльності є господарською організацією - юридичною особою, яка здійснює некомерційну господарську діяльність з моменту державної реєстрації на підставі закону та свого статуту.
110. Згідно з положеннями статті 12 Закону України "Про кооперацію" основними правами члена кооперативу є, зокрема, участь в господарській діяльності кооперативу, а також в управлінні кооперативом, право голосу на його загальних зборах, право обирати і бути обраним в органи управління; користування послугами кооперативу; право вносити пропозиції щодо поліпшення роботи кооперативу, усунення недоліків у роботі його органів управління та посадових осіб; право звертатися до органів управління та органів контролю за діяльністю кооперативу, посадових осіб кооперативу із запитами, пов`язаними з членством у кооперативі, діяльністю кооперативу та його посадових осіб, одержувати письмові відповіді на свої запити.
111. За змістом наведених норм корпоративні права характеризуються тим, що особа, яка є учасником (засновником, акціонером, членом) юридичної особи має право на участь в управлінні господарською організацією та інші правомочності передбачені законом і статутними документами.
112. Відповідно, члени обслуговуючого кооперативу незалежно від напряму його діяльності є носіями корпоративних прав, а відносини між його членами та кооперативом, які пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, є корпоративними.
113. Відповідно до статті 15 Закону України "Про кооперацію" вищим органом управління кооперативу є загальні збори членів кооперативу.
До компетенції загальних зборів членів кооперативу належить: затвердження статуту кооперативу та внесення до нього змін, прийняття інших рішень, що стосуються діяльності кооперативу; утворення органів управління та органів контролю за діяльністю кооперативу, інших органів кооперативу; заслуховування звітів його органів управління і органів контролю; затвердження порядку розподілу доходу кооперативу; визначення розмірів вступного і членського внесків та паїв; визначення розмірів, порядку формування та використання фондів кооперативу; визначення розмірів оплати праці голови правління, голови ревізійної комісії (ревізора), а також кошторису на утримання апарату органів управління та органів контролю за діяльністю кооперативу; затвердження річного звіту і балансу кооперативу; затвердження рішення правління або голови правління про прийняття нових членів та припинення членства; прийняття рішень щодо володіння, користування та розпорядження майном; утворення спеціальних комісій із залученням як консультантів найманих працівників; прийняття рішень про вступ кооперативу до кооперативних об`єднань; прийняття рішень про реорганізацію або ліквідацію кооперативу.
Рішенням загальних зборів членів кооперативу до компетенції загальних зборів можуть бути віднесені інші питання діяльності кооперативу.
Загальні збори членів кооперативу правомочні вирішувати питання, якщо на них присутні більше половини його членів, а збори уповноважених - за наявності не менше двох третин уповноважених.
Кожний член кооперативу чи уповноважений кооперативу має один голос, і це право не може бути передано іншій особі.
Рішення загальних зборів членів (зборів уповноважених) кооперативу приймаються відповідно до його статуту відкритим або таємним голосуванням.
114. Для визнання недійсним рішення загальних зборів товариства необхідно встановити факт порушення цим рішенням прав та законних інтересів учасника (акціонера, члена) товариства. Також слід з`ясувати дотримання порядку скликання загальних зборів, зокрема щодо належного повідомлення позивача про такі збори.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 05.09.2023 у справі № 916/2660/21, на яку посилається скаржник.
115. Підставами для визнання недійсними рішень загальних зборів акціонерів (учасників) господарського товариства можуть бути: порушення вимог закону та/або установчих документів під час скликання та проведення загальних зборів товариства; позбавлення акціонера (учасника) товариства можливості взяти участь у загальних зборах; порушення прав чи законних інтересів акціонера (учасника) товариства рішенням загальних зборів. Разом з тим, не всі порушення законодавства, допущені під час скликання та проведення загальних зборів господарського товариства, є підставою для визнання недійсними прийнятих на них рішень.
116. Безумовною підставою для визнання недійсними рішень загальних зборів у зв`язку з прямою вказівкою закону є: прийняття загальними зборами рішення за відсутності кворуму для проведення загальних зборів чи прийняття рішення; прийняття загальними зборами рішень з питань, не включених до порядку денного загальних зборів товариства; прийняття загальними зборами рішення про зміну статутного капіталу товариства, якщо не дотримано процедури надання акціонерам (учасникам) відповідної інформації. При вирішенні питання про недійсність рішень загальних зборів у зв`язку з іншими порушеннями, допущеними під час скликання та проведення загальних зборів, господарський суд повинен оцінити, наскільки ці порушення могли вплинути на прийняття загальними зборами відповідного рішення.
Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 03.03.2020 у справі № 922/756/19, від 05.07.2022 у справі № 911/2269/20.
117. За змістом статті 13 Закону України "Про кооперацію" членство в кооперативі припиняється у разі, зокрема, несплати внесків у порядку, визначеному статутом кооперативу.
118. Отже, членство у кооперативі може бути припинено на підставі статті 13 Закону України "Про кооперацію", зокрема, у разі підтвердження факту несплати членом кооперативу внесків у порядку, визначеному статутом кооперативу, та наявності у статуті кооперативу положень що наявність цієї умови є підставою для прийняття загальними зборами рішення про виключення з кооперативу.
119. Верховний Суд зазначає, що виключення члена з кооперативу - це передбачена законом форма корпоративної відповідальності, спрямована на одностороннє припинення корпоративних правовідносин за рішенням юридичної особи внаслідок порушення членом кооперативу своїх статутних обов`язків. На відміну від виходу з числа членів кооперативу, виключення має примусовий характер і не залежить від бажання цього члена кооперативу та можливе лише за наявності підстав, визначених законом та установчими документами кооперативу.
120. Під час вирішення спорів, пов`язаних з виключенням членів з кооперативу, господарським судам необхідно враховувати, що у рішенні загальних зборів кооперативу про виключення його члена повинні міститися обґрунтовані причини такого виключення і зазначено, які саме факти невиконання статутних обов`язків стали підставою для виключення. Відсутність відповідних відомостей у рішенні про виключення члена кооперативу може бути підставою для визнання зазначеного рішення недійсним судом за позовом такого члена кооперативу».
121. Разом з цим, в господарському процесі, основні положення про докази та доказування, наведені у главі 5 ГПК України, передбачають, що докази мають бути досліджені та оцінені судом з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та вірогідності.
122. Відповідно до статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
123. Згідно із статтею 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
124. Допустимість доказів за статтею 77 ГПК України полягає у тому, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Допустимість доказів має загальний і спеціальний характер. Загальний характер полягає в тому, що незалежно від категорії справ слід дотримуватися вимоги щодо отримання інформації з визначених законом засобів доказування з додержанням порядку збирання, подання і дослідження доказів. Спеціальний характер полягає в обов`язковості певних засобів доказування для окремих категорій справ чи забороні використання деяких із них для підтвердження конкретних обставин справи.
125. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (стаття 78 ГПК України).
126. Верховний Суд звертає увагу, що 17.10.2019 набув чинності Закон України від 20.09.2019 №132-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема, внесено зміни до Господарського процесуального кодексу України та змінено назву статті 79 Господарського процесуального кодексу України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції з фактичним впровадженням у господарський процес стандарту доказування "вірогідність доказів".
127. Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
128. Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
129. Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.
130. У частині третій статті 2 ГПК України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.
131. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
132. Згідно з частинами першою, третьою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
133. Обов`язок з доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
134. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішенні справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.
135. Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний
Відповідні висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц та постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, від 30.06.2022 у справі № 927/774/20.
136. За змістом статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
137. Наведена норма зобов`язує суд у кожному конкретному випадку оцінювати наявні докази в їх сукупності, з урахуванням повноти встановлення всіх обставин справи, які необхідні для правильного вирішення спору.
138. Стандарт "вірогідності доказів" не нівелює обов`язок суду щодо оцінки доказів в порядку приписів статті 86 ГПК України з урахуванням надання оцінки допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.
139. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення….
…152. Так, ухвалюючи оскаржувану постанову у справі, яка переглядається, суд апеляційної інстанції зазначив, що ОСОБА_1 є членом Садівничого товариства "Тягинка", пославшись на обставини, встановлені у постанові Центрального апеляційного господарського суду від 27.11.2023 у цій справі.
153. Однак Верховний Суд не може погодитись із наведеним висновком апеляційного господарського суду, оскільки, по-перше, постанова Центрального апеляційного господарського суду від 27.11.2023 у цій справі стосувалась питання юрисдикції цієї справи, а по-друге, у мотивувальній частині зазначеної постанови відсутнє будь-яке обґрунтування встановлення обставин дійсного членства позивача у СТ "Тягинка", також відсутнє посилання на відповідні докази, які б підтвердили належність позивача до членів товариства відповідача. Відповідне обґрунтування із посиланням на такі докази також відсутнє і в оскаржуваній постанові від 24.02.2025.
154. Звідси Верховний Суд доходить висновку про недослідження судом апеляційної інстанції питання належності/неналежності позивача до членів СТ "Тягинка".
155. Разом з цим, як вже зазначалось вище, вимогами процесуального закону визначено, зокрема, обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні спору та мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.
156. Однак, дійшовши висновку про невідповідність рішень зборів членів правління Садівничого товариства "Тягинка", які оформлені протоколом від 19.03.2022 № 7 вимогам Закону і Статуту відповідача, суд апеляційної інстанції не надав аргументованої оцінки доводам сторін у справі та всіх наявних у справі доказів, якими сторони підтверджували такі доводи, зокрема без належного правового обґрунтування залишився висновок суду апеляційної інстанції про неприйняття до уваги посилання відповідача на рішення загальних зборів членів СТ "Тягинка" від 02.12.2016 та неприйняття вказаного рішення як доказу у справі.
157. Окрім цього, повідомлення Синельниківської райдержадміністрації про відсутність протоколу загальних зборів від 02.12.2016 в реєстраційній справі № 123400078168 Садівничого товариства "Тягинка" саме по собі не може свідчити про неприйняття загальними зборами учасників відповідача відповідних рішень 20.12.2016. Відповідно, посилання суду апеляційної інстанції на вказаний лист, як на підставу неприйняття відповідного доказу не може свідчити про обґрунтованість висновків суду апеляційної інстанцій у цій частині. Більш того, суд апеляційної інстанції взагалі не навів жодного правового обґрунтування необхідності зберігання такого рішення в матеріалах реєстраційної справи відповідача.
158. Звідси Верховний Суд зазначає, що апеляційний господарський суд не врахував наведеного вище, належним чином не проаналізував доводи і заперечення учасників справи, не дослідив зібрані у справі докази та не встановив дійсні обставини цієї справи…» .
Відповідно до частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Враховуючи відсутність доказів на підтвердження факту визнання недійсним рішення загальних зборів членів СТ "Тягинка" від 02.12.2016р. колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги в частині того, що : « … Позивач до позовної заяви від 07.02.2023 р. надавав оригінали заяв від 06.02.2023р. свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_4 (додаток до позовної заяви № 13.14). Із заяв не вбачається . що Позивача в 2016 році виключено із числа членів садового товариства, що Позивач мав заборгованість перед товариством за період 2016 - 2022 рік.
Свідок ОСОБА_5 знаходилася на посаді бухгалтера-казначея товариства з травня 2020 року по березень 2022 року .
Свідок ОСОБА_4 знаходився на посаді виконуючого обов`язки голови прав ління товариства з травня 2020 року по березень 2022 року.
Таким чином, обидва свідки достеменно мали знати про виключення Позивача в 2016 році із членів товариства та наявність у нього заборгованості за період 2016 - 2022 рік. Крім того , до матеріалів справи надана копія довідки від 10.10.202 І р. ( Т. 1 а.с. 181) за підписом обох свідків про те, що станом на 10.10.2021 р. Позивач є членом товариства та не має заборгованості перед товариством.
Свідок ОСОБА_4 в заяві зазначив, що позачергові збори членів товариства 08.10.2021 року проводилися без участі Позивача.
Як додаток до відповіді на відзив на позовну заяву від 13.04.2023 р. надавалася копія сторінки №10 членської книжки садовода № НОМЕР_2 ( Т.1, а.с. 19) , де свідком Логуно- вою 3,М. проставлялися відмітки про сплату членських внесків та інших платежів за пе ріод 2020 - 2021 рік .
Відповідач в свою чергу до відповіді на відзив надав довідку про заборгованість Позивача перед Відповідачем в сумі 6 682.68 гри. за період 2016 - 2022 рік , в тому чи слі і по членським внескам І ( Т.1 , а.с.83).
В своєму відзиві на позовну заяву представник Відповідача критично с тавиться до заяв свідків Позивача , тобто, не визнає їх. Також стверджує, що 1 Іозивач був присут ній на позачергових загальних зборах 08.10.2021 р.
В свою чергу Відповідач до відзиву надав наступні заяви свідків :
1) заява свідка ОСОБА_6 (Т.1,а.с. 101) від 24.03.2023 р. про те. що ОСОБА_4 був головою правління товариства до 08.10.2021 р. ;
2) заява свідка ОСОБА_7 (Т. 1, а.с. 102) від 24.03.2023 р. про те, що Су качов В.В. нібито не мав зауважень щодо кількості присутніх на загальних зборах від 08.10.2021 р. ;
3) заява свідка ОСОБА_8 ( Т. 1. а.с. 103) від 24.03.2023 р. аналогічного змісту;
4) заява свідка ОСОБА_9 (Т. 1, а.с. 104) від 24.03.2023 р. про те,що ОСОБА_2 не погодився з кількістю зареєстрованих учасників зборів від 08.10.2021 р.;
5) заява свідка ОСОБА_10 (Т. 1, а.с. 105) від 24.03.2023 р. аналогічного зм істу.
Таким чином, обставини, викладені свідками в заявах від 06.02.2023 р. супере чать доказам та поясненням наданим суду представником Відповідача
11.05.2023 року представник Позивача подав до суду клопотання від 1 1.05.2023 року про виклик для допиту в судове засідання вказаних свідків в порядку ст..89 ПІК України для додаткового з`ясування обставин , усунення суперечностей між показами свідків та наявними у справі доказами .
Суд і при повторному розгляді не задовольнив це клопотання …
…Таким чином, не встановивши відповідних обставин, що входили до предмета доказування в даній справі, не перевіривши їх належними доказами суд першої інстанції припустився порушення норм процесуального права, а саме вимог статті 86 ГПК Украї ни щодо оцінки доказів, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні доказів у справі та статті 236 названого Кодексу стосовно ухвалення судового рішення на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень.
У зв`язку з цим представник Позивача буде клопотати перед судом апеляційної інстанції про виклик свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 для допиту….
… суд не застосував постанову Кабінету Міністрів України № 206 від 05.03.2022 року, яка діяла на момент спірних правовідносин, та яка в період воєнного стану України забороняла припинення/зупинення житлово-комунальних послуг населення у разі їх несплати або оплати в неповному обсязі.
Припинення постачання житлово-комунальних послуг Позивачу з боку Відповідача поставило під загрозу реалізацію прав та інтересів Позивача.
Крім того, у відповідності до повідомлення НКРЕКП з 24.02.2024 року до припинення чи скасування воєнного стану в Україні також забороняється припинення чи зупинення електропостачання, що діє відповідно до постанови КМУ від 05.03.2022 року № 206 та пунктів 7.5, 7.11,7.12 Правил роздрібного ринку електричної електроенергії (постанова Верховного Суду від 12.09.2022 року № 361/5632/21).
Отже, дії Відповідача з припинення постачання Позивачу житлово-комунальних послуг не відповідають вимогам нормативно-правових актів…» відхиляються колегією суддів як такі, що грунтуються на доказах, які є менш вірогідними в розумінні статті 79 Господарського процесуального кодексу України, ніж докази надані на спростування відповідних обставин, а саме чинного рішення загальних зборів членів СТ "Тягинка" від 02.12.2016р..
Враховуючи вищевикладені висновки колегії суддів щодо неможливості розгляду при новому перегляді доводів апеляційної скарги про помилковість висновків суду першої інстанції в частині залишення без розгляду поданої заяви про зміну предмета, якою позивач доповнив позов новими вимогами про визнання недійсними ще двох рішень, зокрема, рішення засідання членів правління СТ "Тягинка" від 25.12.2016 року та рішення загальних зборів членів садівничого товариства, яке оформлено протоколом від 01.12.2016 року, колегія суддів визнає докази, які апелянт в своєму клопотанні від 12.11.2025р. просив дослідити безпосередньо в судовому засіданні:
- Виклик Позивача на збори 08.10.2021 р. «Кур`єрською службою достав¬ки». 1, а.с.110);
- Довідку керівника Відповідача про заборгованість Позивача за період 2016- 2022 рік , в тому числі і по членським внескам ( Т.1, а.с.83);
- Копію довідки від 10.10.2021 року (підписана свідками в.о. голови товарист¬ва ОСОБА_4 та казначеем Логуновой) З.М.) про відсутність заборгова¬ності за період 2016-2019 роки в розмірі 6 300.00 грн. та що Позивач дійсно станом на 10.10.2021 року є членом товариства (Т. 1, а.с. 181) .
Додаток до позовної заяви №6, додаток до відповіді на відзив на позовну за¬яву від 13.04.2023 р. - копія стор.Ю членської книжки садовода №122 про сплату членських внесків за 2016-2020 р.р.( Т.1, а.с. 19) ;
- Копію колективної заяви від 27.02.2017 р., де цю заяву Позивач підписував як член товариства ( Т.2, а.с.25):
- Копію реєстру присутніх на позачергових зборах товариства від 26.02.2017 року , де під номером 123 ОСОБА_2 вписаний як член товариства (Т.2, а.с. 79) менш вірогідними, порівняно з доказами поданими відповідачем, в тому числі чинного рішення загальних зборів членів СТ "Тягинка" від 02.12.2016р..
Щодо можливості визнання поважними причин пропуску процесуального строку та ,відповідно, врахування при розгляді даної справи як преюдиційних обставин встановлених рішенням у справі № 904/3709/24, колегія суддів виходить з наступного:
Згідно з частиною другою статті 80 ГПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу; у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів (частини четверта, п`ята цієї статті).
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (частина третя статті 269 ГПК України).
Усі докази, які підтверджують заявлені вимоги, мають бути подані позивачем одночасно з позовною заявою, а неможливість подання доказів у цей строк повинна бути письмово доведена позивачем до суду та належним чином обґрунтована.
В судовому засіданні 11.12.2025р. уповноважний представник позивача та сам ОСОБА_2 повідомили суд апеляційної інстанції про обставини утаювання від суду першої інстанції того факту, що в провадженні Господарського суду Дніпропетровської області на час розгляду справи перебувала справа № 904/3709/24.
Ш Системний аналіз статей 80, 269 ГПК України свідчить про те, що докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, повинні існувати на момент звернення до суду з відповідним позовом, і саме на позивача покладено обов`язок подання таких доказів одночасно з позовною заявою.
Єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого строку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії (наприклад, якщо стороні не було відомо про існування доказів), тягар доведення яких також покладений на учасника справи.
Відсутність доказів на момент розгляду справи судом першої інстанції взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку статті 269 ГПК України не залежно від причин неподання позивачем таких доказів.
Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність.
Відповідний правовий висновок викладено в Постанові. КГС ВС 28.07.2020 у справі № 904/2104/19.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів відмовляє в задоволенні клопотання апелянта про долучення до матеріалів справи рішення №904/3709/24.
При цьому колегія суддів не приймає до уваги обставини, встанолені рішення №904/3709/24, як такі, що розміщені на платформі Єдиний реєстр судових рішень про існування якої суду відомо в порядку частини 1 статті 75 Господарського процесуального кодексу України з огляду на наступне:
Не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах – позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо.
Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.
Преюдиціальні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акта, який набрав законної сили.
Відповідний правовий висновок викладено в постанові КГС ВС від 28.01.2020 у справі № 917/31335/18.
Аналізуючи змістовне наповнення розділу « ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ» у справі № 904/2104/19: « …
Судом встановлено, що 28.11.1989 було створено Громадську організацію Садівниче товариство "Тягинка".
Відповідно до протоколу загальних зборів від 26.02.2017 та інформації, розміщеної в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, 26.02.2017 Громадську організацію Садівниче товариство "Тягинка" (ідентифікаційний код 23644935) було перетворено у Садівниче товариство "Тягинка" (ідентифікаційний код 23644935).
Садівниче товариство "Тягинка" (ідентифікаційний код 23644935) є правонаступником усіх прав та обов`язків Громадської організації Садівниче товариство "Тягинка" (ідентифікаційний код 23644935).
Рішенням засідання членів правління Садівничого товариства "Тягинка", які оформлені протоколом від 25.11.2016, вирішили:
1) у зв`язку з виконанням вимог постанови Кабінету Міністрів від 13.07.2016 №440 «Про затвердження порядку ведення Реєстру неприбуткових установ та організацій, включення неприбуткових підприємств, установ та організацій до Реєстру та виключення з Реєстру» скликати позачергові зборі 02.12.2016;
2) винести на обговорення на загальні збори питання виключення ОСОБА_1 із членів товариства за систематичні несплати членських внесків та комунальних послуг.
Рішенням загальних зборів учасників СТ "Тягинка", затвердженим протоколом від 02.12.2016, вирішено:
1) внести зміни до Статуту та залишити назву Громадська організація «Садівниче товариство «Тягинка» утворена та зареєстрована в порядку, визначеному Законом, що регулює діяльність відповідної неприбуткової організації п.1.6, п: 8.9, п. 10.5;
2) виключити зі складу членів садівничого товариства «Тягинка» ОСОБА_1 за систематичні несплати членських внесків та комунальних платежів.
08.10.2021 року відбулись позачергові загальні збори членів СТ "Тягинка", на порядок денний яких були винесені такі питання:
1. Про звіт правління.
2. Вибори членів правління СТ "Тягинка".
3. Обрання голови правління.
4. Обрання ревізійної комісії.
5. Про державну реєстрацію змін СТ "Тягинка".
За наслідками проведення зборів були прийняті рішення, оформлені протоколом № 1-1 від 08.10.2021:
- по першому питанню порядку денного: затвердити новий склад членів СТ "Тягинка" у кількості 139 осіб, внести цю інформацію до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань;
- по другому питанню порядку денного: обрати новий склад членів правління СТ "Тягинка" у складі: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ;
- по третьому питанню порядку денного: звільнити з посади голови правління СТ "Тягинка" ОСОБА_11 з 08.10.2021 та обрати нового голову правління СТ "Тягинка" ОСОБА_7 з 09.10.2021;
- по четвертому питанню порядку денного: обрати новий склад ревізійної комісії СТ "Тягинка" у складі 5 осіб: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ;
- по п`ятому питання порядку денного: зобов`язати голову та секретаря зборів підписати цей протокол та уповноважити ОСОБА_7 здійснити всі необхідні заходи щодо Державної реєстрації змін, що стались у відомостях про СТ "Тягинка", які підлягали реєстрації в Єдиному державному реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань у встановленому чинним законодавством порядку.
Крім того, 19.03.2022 відбулось засідання членів правління СТ "Тягинка". За результатами такого засідання були прийняті рішення, оформлені протоколом № 7 від 19.03.2022 року. Засіданням правління, зокрема, було вирішено виключити зі складу членів СТ "Тягинка" ОСОБА_1 (ділянка НОМЕР_2 ), який раніше був виключений зі складу членів СТ "Тягинка"; від`єднати ділянку № НОМЕР_1 від електроенергії, питної та поливної води….
… Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд визнав недоведеною ту обставину, що рішенням загальних зборів членів СТ "Тягинка" від 02.12.2016, оформленим протоколом, позивача було фактично виключено зі складу членів СТ "Тягинка", оскільки поведінка відповідача з цього питання є суперечливою з огляду на таке.
Як встановлено судом, позивача фактично було виключено зі складу членів СТ "Тягинка" лише рішенням, оформленим протоколом зборів правління СТ "Тягинка" № 7 від 19.03.2022.
До того часу позивач сплачував членські внески, вважаючи себе членом СТ "Тягинка".
Очевидним є і те, що якби позивач станом на 19.03.2022 не був членом СТ "Тягинка", то не було б необхідності у виключені його з складу членів 19.03.2022.
При цьому суд враховує доктрину contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі - concedit venire contra factum proprium (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктриниcontra factum proprium лежить принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона розумно покладається на них (постанови Верховного Суду від 28.04.2021 у справі №910/9351/20 та від 07.04.2023 у справі №910/5172/19).
З урахуванням вищевикладених обставин, суд доходить висновку, що дії відповідача є такими, що не у повній мірі відповідають критеріям добросовісності, містять ознаки суперечливої поведінки та викликають обґрунтований сумнів у твердженнях відповідача щодо виключення позивача зі складу членів СТ "Тягинка" рішенням загальних зборів членів від 02.12.2016….
… Таким чином, рішення загальних зборів членів СТ "Тягинка" від 02.12.2016 у будь-якому випадку не породжує для позивача юридичного наслідку виключення позивача зі складу СТ "Тягинка", оскільки ОСОБА_1 є членом СТ "Тягинка" станом на час прийняття рішення у справі №904/3709/24, що встановлено постановою Центрального апеляційного господарського суду від 24.02.2025 у справі №904/703/23….» 
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів виснує відсутність в тесті рішення №904/3709/24 обставин, які є преюдиційними в розумінні частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України.
Інші доводи апеляційної скарги в частині викладення норм процесуального права які регламентують порядок оцінки доказів та відповідну практику ЄСПЛ в контексті спірних правовідносин відхиляються колегією суддів як такі, що носять декларативний характер.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. 
У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин , а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.275 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до частини 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права
Відповідно до частин 1, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Під час розгляду справи, колегією суддів не встановлено порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення та неправильного застосування норм матеріального права.
У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції, викладених в рішенні суду першої інстанції, яке є предметом апеляційного оскарження.
З урахуванням вищевикладеного, рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 28.05.2024 року у справі № 904/703/23 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга ОСОБА_2 на нього, відповідно, підлягає залишенню без задоволення.

Розподіл судових витрат:

У відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за подання апеляційної скарги у сумі 12 078, 00 грн. грн. покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 28.05.2024 року у справі № 904/703/23 – залишити без задоволення.
Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 28.05.2024 року у справі № 904/703/23 – залишити без змін.
Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у суммі 12 078, 00 грн. покласти на ОСОБА_2 

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку в строки передбачені ст. 288 ГПК України.

Повний текст постанови виготовлено 04.02.2026

Головуючий суддя М.О. Дармін

Суддя В.Ф. Мороз

Суддя О.В. Чус