ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2026 року 	Луцьк	Справа № 140/15591/25 	

Волинський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого-судді Лозовського О.А.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, третя особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі – ОСОБА_2 , позивач) звернулася до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Чернігівській області (далі – ГУ ПФУ у Чернігівській області, відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі – ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, відповідач-2) в якому просить: визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України у Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській областях щодо врахування ОСОБА_2 до страхового стажу періоду роботи в колгоспі з 01.01.2000 по 31.12.2003 за фактичною тривалістю протиправними; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Чернігівській області, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській областях провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2 , зарахувавши до страхового стажу періоду роботи в колгоспі з 01.01.2000 по 31.12.2003 за повний календарний рік з дня призначення пенсії (01.09.2025).
На обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з 01.09.2025 вона перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Волинській області та отримує пенсію за віком. Однак при призначенні пенсії відповідачами період роботи в колгоспі з 01.01.2000 по 31.12.2003 був врахований за фактичною тривалістю, а не за повний календарний рік. На звернення позивача до ГУ ПФУ у Волинській області щодо зарахування спірного періоду роботи в колгоспі за повний календарний рік, ГУ ПФУ у Волинській області листом від 07.11.2025 повідомило позивача про те, що подаючи заяву про призначення пенсії нею не було надано трудову книжку колгоспника, а записи в трудову книжку НОМЕР_1 внесені з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників. 
Вважаючи дії відповідачів щодо зарахування періоду роботи в колгоспі з 01.01.2000 по 31.12.2003 за фактичною тривалістю протиправними, позивач звернулась в суд з даним позовом за захистом своїх прав та інтересів.
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 12.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи; залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі 0 ГУ ПФУ у Волинській області, третя особа).
У відзиві на позовну заяві представник відповідача-2 ГУ ПФУ в Дніпропетровській області позовні вимоги не визнала, у задоволенні позову просить відмовити. Обгрунтовуючи заперечення позову, представник відповідача-2 пояснив, що ГУ ПФУ в Чернігівській та Дніпропетровській області на підставі заяви від 17.09.2025 та доданих документів, позивачу призначено пенсію за віком з 01.09.2025. До заяви додано, зокрема, довідку від 25.06.2025 №26, видану СГ ТзОВ “Мрія” щодо роботи в колгоспі імені Пархоменка з 01.06.1994 по 30.11.1997 та з 16.05.1999 по 01.01.2004 та довідку № 24 про реорганізацію колгоспу імені Пархоменка в КСП імені Пархоменка (протокол №1 від 07.02.1997). Однак, вказує, що матеріалах електронної пенсійної справи відсутня трудова книжка колгоспника, натомість наявна сканована копія трудової книжки НОМЕР_1 у якій відсутні будь-які записи щодо прийняття в члени колгоспу чи прийняття на роботу в колгосп імені Пархоменка в період з 01.06.1994 по 30.11.1997. Відтак, період роботи в колгоспі імені Пархоменка відповідно до довідки від 25.06.2025 №26 враховано до страхового стажу за фактично відпрацьовані трудодні. Крім цього, записи щодо роботи в КСП імені Пархоменка/СГ ТзОВ «Мрія» у 1999-2004 роках внесено до трудової книжки НОМЕР_1 з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників. З 01.05.1999 стаж роботи в КСП імені Пархоменка враховано згідно з даними реєстру застрахованих осіб.
Представник відповідача-1 – ГУ ПФУ в Чернігівській області відзиву на позов не подав.
Представник третьої особи в письмових поясненнях щодо заявлених позовних вимог просить відмовити в задоволенні позову з підстав правомірності зарахування відповідачами спірного періоду роботи в колгоспі за фактичною тривалістю.
Інших заяв по суті справи на адресу суду не надходило.
Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 01.09.2025 отримує пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV, яка, за принципом екстериторіальності, призначена рішенням ГУ ПФУ у Дніпропетровській області за результатом розгляду поданої заяви від 17.09.2025, що підтверджується витягом з електронної пенсійної справи ОСОБА_2 .
Однак, при призначенні пенсії, період роботи ОСОБА_2 в колгоспі з 01.01.2000 по 31.12.2003 був врахований відповідачем-2 за фактичною тривалістю, а не за повний календарний рік. 
На звернення позивача до ГУ ПФУ у Волинській області щодо зарахування спірного періоду роботи в колгоспі за повний календарний рік, ГУ ПФУ у Волинській області листом від 07.11.2025 повідомило, що подаючи заяву про призначення пенсії нею не було надано трудову книжку колгоспника, а записи в трудову книжку НОМЕР_1 внесені з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників
Вважаючи дії відповідачів щодо зарахування спірного періоду роботи за фактичною тривалістю, а не за повний рік протиправними, позивач звернулась до суду з даним позовом. 
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-XII) та Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Періоди, з яких складається страховий стаж, визначені в статті 24 Закону №1058-IV, відповідно до якої страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом (частина третя статті 24 Закону №1058-ІV).
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону №1058-IV).
У законодавстві, що діяло раніше (до 01.01.2004), зокрема, у статті 56 Закону №1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.
До стажу роботи, серед іншого, також зараховується: а) будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків, ж) час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.
Отже, законодавець, крім роботи, виконуваної на підставі трудового договору на підприємствах, передбачив можливість зарахування до страхового стажу час догляду за дітьми до досягнення трирічного віку, періоду роботи та членства у колгоспі і визначив для цього певні умови та порядок
Так, за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, то враховується час роботи за фактичною тривалістю, якщо ж виконував встановлений мінімум трудової участі або не виконував з поважних причин, то зараховується весь період роботи.
Як встановлено статтею 62 Закону №1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Пунктами 1, 2 Порядку №637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
У разі коли документи про стаж роботи не збереглися, підтвердження стажу роботи здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків.
Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Положеннями частин першої, третьої статті 44 Закону №1058-IV передбачено, що призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом. Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.
Порядок ведення трудових книжок колгоспників був врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 №310 (далі - Основні положення). 
Відповідно до пунктів 1, 2, 5, 6 Основних положень трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу. До трудової книжки колгоспника, зокрема, заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання. Всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.
Також слід відмітити про встановлений взірець трудової книжки колгоспника, відповідно до якого у розділі ІV «Відомості про роботу» вказуються відомості про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, із зазначенням причин та відомості про документ, на підставі якого внесений запис, а в розділі V «Трудова участь у громадському господарстві» - встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі, відомості про документ, на підставі якого внесений запис.
Враховуючи, що обчислення стажу роботи селян має певні особливості, з огляду на те, що в багатьох із них праця сезонна, слід мати на увазі, що період праці в колективному господарстві після 1965 року зараховують до стажу залежно від виконання встановленого мінімуму трудової участі. Тобто, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, то враховують тільки час його роботи за фактичною тривалістю.
Таким чином, суд вважає, що для розрахунку стажу за період роботи в колгоспі необхідні дані про встановлений мінімум трудоднів та про кількість фактично відпрацьованих трудоднів.
Як вже зазначав суд, згідно з усталеною практикою Верховного Суду (постанови від 07.03.2018 у справі №233/2084/17, від 16.05.2019 у справі №161/17658/16-а, від 27.02.2020 у справі №577/2688/17, від 31.03.2020 у справі №446/656/17, від 21.05.2020 у справі №550/927/17) основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. І лише у разі її відсутності, або відсутності в ній відповідних записів, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, зокрема, уточнюючих довідок підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Таким чином, суд вважає, що для розрахунку стажу за період роботи в колгоспі необхідні дані про встановлений мінімум трудоднів та про кількість фактично відпрацьованих трудоднів.
Суд погоджується з твердженням відповідача-2 та третьої особи щодо ненадання позивачем книжки колгоспника. 
Разом з тим, трудова книжка позивача серії НОМЕР_1 містить наступні записи. зокрема, запис №5 від 16.05.1999 – позивача прийнято на роботу в колгосп ім. Пархоменка на посаду головного економіста (наказ №5 від 16.05.2025); запис №6 від 10.03.2000 – в процесі реорганізації колгосп ім. Пархоменка реорганізовано в ТзОВ «Мрія» (наказ №2 від 10.03.2000); запис №7 від 01.01.2004 – позивача звільнено з роботи в зв`язку з переходом на іншу роботу за згодою сторін (наказ №1 від 02.02.2004). Записи скріплені печаткою колгоспу (а. с. 12 зворот). 
Будь-яких виправлень чи неточностей вищевказані записи трудової книжки не містять.
Крім того, позивач до заяви про призначення пенсії долучила довідку від 25.06.2025 №26, яка видана ОСОБА_2 на підставі Книги обліку трудового стажу і заробітку колгоспників за 1994-1997, 1999-2003 роки, якою підтверджується факт відпрацювання позивачем необхідної кількості трудоднів у спірний період. 
Так, за 2000 рік позивачем відпрацьовано 287 трудоднів (виходів) при встановленому мінімумі 180; за 2001 рік – 310 (мінімум 180); 2002 рік – 306 (мінімум 180); 2003 рік – 280 (мінімум 180) (а. с. 11).
Отож, підсумовуючи викладене, суд зазначає, що періоди роботи позивача у колгоспі ім. Пархоменка/ТзОВ «Мрія» з 01.01.2000 по 31.12.2003 підлягаю зарахуванню до страхового стажу ОСОБА_2 відповідно до виконання річного мінімуму повністю, а не за фактичною тривалістю.
Таким чином, суд дійшов висновку, що ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, яке здійснило призначення пенсії позивачу, протиправно не взяло до уваги довідку від 25.06.2025 №26, яка видана ОСОБА_2 на підставі Книги обліку трудового стажу і заробітку колгоспників за 1994-1997, 1999-2003 роки при розрахунку страхового стажу позивача та не надано їм належної правової оцінки.
Згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Відповідно до пункту 8 Основних Положень, трудові книжки зберігаються в правлінні колгоспу як бланки суворої звітності, а при припиненні членства в колгоспі видаються їх власникам на руки.
Отож, виходячи з наведеного можна дійти висновку про те, що трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого взірця, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів, та до якої вносяться відомості, зокрема про прийом роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, а також трудову участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі).
У випадку відсутності трудової книжки колгоспника або у разі відсутності в ній відповідних записів, трудовий стаж колгоспника підтверджується довідкою господарства, в якому набуто стаж або довідкою правонаступника. У разі ліквідації господарства колгоспний стаж підтверджується довідками архівних установ.
Водночас, за приписами Постанови №310 відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання і видачу несе спеціально уповноважена правлінням колгоспу особа.
Верховний Суд у постанові від 21.02.2018 в справі №687/975/17 вказав, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства, відтак вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань з призначення пенсії за віком.
Зазначена правова позиція також узгоджується з правовою позицією, яка викладена у постановах Верховного Суду від 28.02.2018 у справі №428/7863/17, від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а, від 04.09.2018 у справі №423/1881/17, від 29.03.2019 у справі №548/2056/16-а.
Згідно з пунктом 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993 №58 (далі – Інструкція №58) до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.
Суд не приймає до уваги посилання відповідача на відсутність підстав для зарахування вищевказаного періоду до страхового стажу позивача за повний рік, оскільки в даному випадку записи, внесені до трудової книжки позивача, між собою пов`язані хронологічно, відсутні ознаки підчисток та підробок, із зазначенням номерів наказів та дат їх видачі. Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо спірного періоду роботи відповідачем суду не надано.
З огляду на наведені норми обов`язок щодо заповнення та ведення трудових книжок осіб, працевлаштованих на підприємствах, установах, організаціях, покладається саме на відповідальну особу такого підприємства, установи, організації.
Відповідно до приписів частини п`ятої статті 242 КАС України суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені Верховним Судом у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17, відповідно до яких на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства; вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист при вирішенні питань з призначення пенсії за віком.
На думку суду, право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки чи іншої документації.
Суд наголошує, що всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб, насамперед керівником підприємства, установи, організації в порядку, строк та спосіб, передбачений відповідним законодавством. Самостійне внесення працівником відомостей щодо своєї трудової діяльності, а також внесення виправлень у разі неправильного або неточного запису не передбачено.
Також суд зазначає, що наявність в органу Пенсійного фонду сумнівів у достовірності відомостей в поданих документах може бути підставою для перевірки, в ході якої має бути встановлено обставини, які перешкоджають зарахуванню періоду роботи до стажу, однак це не може нівелювати відомості трудової книжки та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого стажу.
Такі висновки сформовані у постанові Верховного Суду від 06.03.2018 року у справі №127/9055/17. Як зазначив Верховний Суд, наявність в органів, що призначають пенсію, права вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі, не повинно нівелювати обов`язок пенсійного органу щодо установлення права особи на одержання пенсії на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів, як це визначено пунктом 4.7 Порядку №22-1.
У свою чергу суд перевіряє, зокрема, чи діяв орган Пенсійного фонду добросовісно та обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Відтак, суд вважає неприйнятним посилання відповідача-2 на відсутність трудової книжки колгоспника та про порушення вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, оскільки інформації про встановлений та вироблений мінімум трудової участі в громадському господарстві, оскільки такі відомості підтверджуються довідкою від 25.06.2025 №26, а у разі необхідності перевірки певних відомостей, то відповідач не позбавлений права ініціювати проведення такої перевірки.
Таким чином, оскільки період роботи позивача з 01.01.2000 по 31.12.2003 підтверджено довідкою від 25.06.2025 №26, яка видана ОСОБА_2 , на підставі Книги обліку трудового стажу і заробітку колгоспників за 1994-1997, 1999-2003 роки, тому суд вважає, що відповідачем-2 безпідставно не зараховано до страхового стажу позивача вказаний період роботи повністю, а не за фактичною тривалістю.
Також суд враховує, що Згідно з частиною першою статті 44 Закону №1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-1) (далі - Порядок №22-1).
Відповідно до пункту 1.1 розділу І Порядку №22-1 заява про призначення пенсії подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).
Згідно з пунктом 4.2 розділу IV Порядку №22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає (перераховує) пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Пунктом 4.3. розділу IV Порядку №22-1 визначено, що рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.
Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.
За приписами пункту 4.10 розділу IV Порядку №22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.
Аналіз наведених вище положень Порядку №22-1 свідчить про наступне:
- сутність принципу екстериторіальності полягає у визначенні структурного підрозділу органу, що призначає пенсію, який формуватиме електронну пенсійну справу та розглядатиме по суті заяву про призначення пенсії, незалежно від місця проживання/перебування заявника чи місця поданням ним відповідної заяви, тобто без прив`язки до території;
- після опрацювання електронної пенсійної справи та прийняття рішення за наслідками розгляду заяви про призначення пенсії структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, (тобто територіального органу Пенсійного фонду України), визначений за принципом екстериторіальності, передає електронну пенсійну справу органу, що призначає пенсію, (тобто територіальному органу Пенсійного фонду України), за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії (п.4.10);
- виплату пенсії проводить орган, що призначає пенсію, (тобто територіальний орган Пенсійного фонду України) за місцем фактичного проживання/перебування особи.
Так, у межах спірних правовідносин заява позивача про призначення пенсії розглянута за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ в Дніпропетровській області та за результатом її розгляду позивачу з 01.09.2025 призначено пенсію за віком.
Суд зауважує, що відповідачем у справах, в яких оспорюються, зокрема, рішення, ухвалені в результаті розгляду заяви про призначення пенсії, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, який прийняв відповідне рішення.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 08.02.2024 у справі №500/1216/23.
Відтак, з огляду на приписи пунктів 4.2, 4.10 розділу IV Порядку №22-1 належним відповідачем у даній справі є саме ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, рішенням якого позивачу було призначено пенсію.
Натомість, ГУ ПФУ у Чернігівській області не здійснювало розгляд заяви позивача та не приймало будь-яких рішень щодо позивача. Отже, позовні вимоги до ГУ ПФУ у Чернігівській області заявлені безпідставно.
Відповідно до частини другої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Повноваження суду при вирішенні справи визначені статтею 245 КАС України. Як встановлено частиною другою вказаної статті, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів. 
Таким чином, беручи до уваги зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, а також враховуючи вимоги статті 245 КАС України, суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушених прав позивача є часткове задоволення позову шляхом визнання протиправними дій ГУ ПФУ в Дніпропетровській області щодо врахування ОСОБА_2 до страхового стажу періоду роботи в колгоспі ім. Пархоменка/ТзОВ «Мрія» з 01.01.2000 по 31.12.2003 за фактичною та зобов`язання ГУ ПФУ в Дніпропетровській області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2 з 01.09.2025, зарахувавши до страхового стажу період роботи в колгоспі ім. Пархоменка/ТзОВ «Мрія» з 01.01.2000 по 31.12.2003 повністю (за повний календарний рік), а не за фактичною тривалістю та про відмову у задоволенні решти позовних вимог.
Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.
Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Отже, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-2, рішенням якого було відмовлено позивачу у призначенні пенсії, що стало підставою для звернення до суду із цим позовом, судовий збір в розмірі 1211,20 грн, сплачений згідно з квитанцією від 06.12.2025.
Керуючись статтями 243-246, 255, 262 КАС України, суд 

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Чернігівській області (14005, місто Чернігів, вулиця П`ятницька, 83А, код ЄДРПОУ 21390940), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, місто Дніпро, вулиця Набережна Перемоги, 26, код ЄДРПОУ 21910427), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43027, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, 6, код ЄДРПОУ 13358826) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо врахування ОСОБА_2 до страхового стажу періоду роботи в колгоспі ім. Пархоменка/ТзОВ «Мрія» з 01.01.2000 по 31.12.2003 за фактичною тривалістю.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України Дніпропетровській області провести ОСОБА_2 перерахунок та виплату пенсії з 01.09.2025, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи у колгоспі ім. Пархоменка/ТзОВ «Мрія» з 01.01.2000 по 31.12.2003 повністю (за повний календарний рік).
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О. А. Лозовський