ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/548/26 Справа № 199/3745/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Подорець О.Б. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Агєєва О.В.,
суддів: Космачевської Т.В., Халаджи О.В. 
за участю секретаря судового засідання Карпенко М.О. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпро цивільну справу №199/3745/25 за позовом ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України, третя особа ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 25 червня 2025 року, ухвалене у складі судді Подорець О.Б., -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська з позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди.
В обґрунтування позовних вимог  ОСОБА_1 посилався на те, що 15 листопада 2023 року в м.Дніпро, на перехресті вул.Донецьке Шосе та вул.Незалежна сталася ДТП за участі транспортного засобу «Ніссан», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу «Тойота», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .
Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 04 січня 2024 року по справі 199/11214/23 ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні ДТП.
Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на день ДТП застрахована не була.
Вказує, що 15 листопада 2023 року він, за допомогою засобів телефонного зв`язку, а також шляхом направлення електронного листа на електронну пошту відповідача звернувся на адресу останнього з відповідною заявою, якою повідомив про настання страхового випадку, а саме: дорожньо-транспортної пригоди за участю позивача та водія ОСОБА_2 , який на момент настання ДТП не мав чинного договору страхування цивільно-правової відповідальності.
20 листопада 2023 року на вимогу відповідача, він звернувся на адресу Моторного (транспортного) страхового бюро України з аналогічною письмовою заявою.
За ініціативою відповідача огляд пошкодженого автомобіля «Тойота», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , за участю представника відповідача - суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_3 було призначено на 20 листопада 2023 року.
З метою дотримання принципу об`єктивного, всебічного та неупередженого підходу до процесу встановлення експертним шляхом розміру матеріального збитку, завданого автомобілю позивача в результаті ДТП 15 листопада 2023 року, останній для участі в експертному огляді належного йому пошкодженого автомобіля «Тойота», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , додатково запросив судового експерта Пилипенко А.І.
Огляд пошкодженого автомобіля позивача було проведено о 14:00 годині на території гаражного кооперативу «Содружество» за адресою: м.Дніпро, пр.Миру, 101.
У зв`язку з тим, що представник відповідача - суб`єкт оціночної діяльності ОСОБА_3 запізнився на огляд пошкодженого автомобіля, позивачем було з ним погоджено, що судовий експерт ОСОБА_4 здійснить огляд даного автомобіля без нього, зокрема, зніме передній бампер з метою встановлення «скритих» дефектів.
Представник відповідача - суб`єкт оціночної діяльності ОСОБА_3 прибув на огляд пошкодженого автомобіля позивача вже тоді, коли судовий експерт Пилипенко А.І. закінчив свій експертний огляд, склав відповідні документи та поїхав.
Згідно висновку судового експерта Пилипенко А.І. №235/23 від 28.11.2023 вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Toyota Highlander 3,5і V6 XLE AWD, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 унаслідок його пошкодження при ДТП 15 листопада 2023 року складає 546 744,71 грн.
Зазначає, 11 грудня 2023 року він отримав лист Моторного (транспортного) страхового бюро України №3-01б/40543, в якому йому було відмовлено у виплаті страхового відшкодування на тій підставі, що він не виконав обов`язки, визначені Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що призвело до неможливості встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди, а саме: згідно з рапортом представника відповідача - суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_3 , автомобіль позивача «Тойота», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 - на момент огляду був вже частково розібраний.
Позивач вважає дії відповідача щодо відмови у виплаті регламентної виплати (страхового відшкодування) абсолютно незаконними і такими, що суперечать діючому законодавству України, а дії представника відповідача - суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_3 , позивач розцінює як протиправні та умисні, направлені на створення штучних умов, на підставі яких відповідач відмовив позивачу у виплаті регламентної виплати (страхового відшкодування).
У зв`язку з чим просив суд стягнути з відповідача страхове відшкодування (регламентну виплату) у розмірі 163 500,00 грн., а також судові витрати по справі.
Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 26 травня 2025 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_2 (а.с.73).

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 25 червня 2025 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України, третя особа ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди відмовлено в повному обсязі. Понесені по справі судові витрати покладено на позивача. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України судові витрати у вигляді витрат на правничу допомогу в розмірі 2 000 грн.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що оскаржене рішення є необґрунтованим, не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України, висновки суду не відповідають обставинам справи. Суд порушив та неправильно застосував норми матеріального права.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що у зв`язку із настанням події, передбаченої п.1 ст.41 Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідач зобов`язаний здійснити йому, як власнику пошкодженого автомобіля, відшкодування шкоди (регламентну виплату), відповідно до встановленого на час ДТП ліміту у розмірі 160000 грн., не застосовуючи франшизу по випадкам із не застрахованими.
Також з відповідача підлягають відшкодуванню витрати за на оплату послуг експерта у розмірі 3500 грн.
Вказує, що 15 листопада 2023 року він за допомогою засобів телефонного зв`язку, а також шляхом направлення електронного листа на електронну пошту відповідача звернувся на адресу останнього з відповідною заявою, якою повідомив про настання страхового випадку, а саме: дорожньо-транспортної пригоди за участю позивача та водія ОСОБА_2 , який на момент настання ДТП не мав чинного договору страхування цивільно-правової відповідальності.
За ініціативою відповідача огляд пошкодженого автомобіля було призначено на 20 листопада 2023 року о 14:00 годині.
Представник відповідача - суб`єкт оціночної діяльності ОСОБА_3 запізнився на огляд пошкодженого автомобіля, та позивачем було з ним погоджено, та ОСОБА_3 запевнив, що дає свою згоду на зняття судовим експертом ОСОБА_4 переднього бампера з метою встановлення «скритих» дефектів.
Однак, 11 грудня 2023 року він отримав лист Моторного (транспортного) страхового бюро України №3-01б/40543, в якому йому було відмовлено у виплаті страхового відшкодування на тій підставі, що позивач не виконав обов`язки, визначені Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що призвело до неможливості встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди, а саме: згідно з рапортом представника відповідача - суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_3 , автомобіль позивача «Тойота», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 - на момент огляду був вже частково розібраний. 
У зв`язку з чим просив суд рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 25 червня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення, про задоволення його позовних вимог.

Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався.
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Позивач в судовому засіданні апеляційного суду підтримав доводи скарги, просив її задовольнити.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку.
Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання, оскільки, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає вказаним вимогам закону.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивачем ОСОБА_1 були порушені п.33.3 ст.33, п.33-1.1 ст.33-1 та п.п. «г» п.35.1 ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що стало підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати), які виразились у невиконанні потерпілим ОСОБА_1 своїх обов`язків, визначених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», які призвели до неможливості страховика (МТСБУ) встановити розмір заподіяної шкоди.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).
Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до вимог ч.1 ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Згідно ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно ч.5 ст.1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Отже, за змістом зазначеної норми закону саме володілець джерела підвищеної небезпеки несе відповідальність за шкоду, яка є наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності його вини у її заподіянні. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність по використанню яких є джерелом підвищеної небезпеки.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Згідно зі ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Відповідно до ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до ст.29 вказаного Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Відповідно до п.33.2. ст.33 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов`язку інформувати відповідні підрозділи Національної поліції про її настання. У разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідних підрозділів Національної поліції розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ, що діяли на день настання страхового випадку.
Згідно з п.33.3 ст.33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» водії та власники транспортних засобів, причетні до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов`язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) представник (працівник або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів). 
Відповідно до абз.2 п.36.2 ст.36 зазначеного Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника) сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.
Крім того, згідно зі ст.39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» – Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі – МТСБУ) є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. МТСБУ є непідприємницькою (неприбутковою) організацією і здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, законодавства України та свого Статуту.
Серед основних завдань МТСБУ є гарантування відшкодування шкоди і здійснення регламентних виплат у випадках, передбачених Законом, зокрема у випадку, коли ДТП сталось за участі не застрахованого у встановленому Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортного засобу.

З постанови Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 04 січня 2024 року у справі №199/11214/23 вбачається, 15 листопада 2023 року о 11:16 год., в м.Дніпро, на перехресті вул.Донецьке Шосе та вул.Незалежна, водій ОСОБА_2 , керуючи ТЗ «Ніссан» № НОМЕР_1 , при виявлені небезпеки для руху, яку водій об`єктивно спроможний виявити, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки, здійснив зіткнення з ТЗ «Тойота» № НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , чим ОСОБА_2 порушив вимоги п.12.3 ПДР України. Під час ДТП спричинено механічні ушкодження, завдано матеріальні збитки.
Вказаною постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 04 січня 2024 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, за фактом спричинення даної ДТП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 850,00 грн.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Таким чином, обставини дорожньо-транспортної пригоди та факти встановлені при розгляді адміністративної справи є преюдиціальними фактами при розгляді цивільної справи.
Позивач ОСОБА_1 є власником автомобіля «Тойота», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .
Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 станом на дату ДТП застрахована не була.
Згідно висновку судового експерта Пилипенко А.І. №235/23 від 28 листопада 2023 року вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Toyota Highlander 3,5і V6 XLE AWD, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 унаслідок його пошкодження при ДТП 15.11.2023, складає 546 744,71 грн. 
01 лютого 2024 року ОСОБА_2 було відшкодовано ОСОБА_1 шкоду, заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 15 листопада 2023 року, в сумі 2500 дол. США та 385 000 грн., що підтверджується розпискою ОСОБА_1 , складеною в присутності свідка ОСОБА_5 , в якій ОСОБА_1 зазначив, що не має претензій матеріального та морального характеру до ОСОБА_2 (а.с.87).
12 лютого 2024 року ОСОБА_1 звернувся до МТСБУ з заявою про відшкодування оціненої шкоди заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди (ДТП), що сталася 15 листопада 2023 року у м.Дніпро (а.с.40).
Згідно листа МТСБУ від 15 травня 2024 року за вих. №3-01б/20956, вбачається, що листом №3-01б/40543 від 11 грудня 2023 року ОСОБА_1 було проінформовано про відсутність підстав для відшкодування заподіяної йому шкоди. На теперішній час МТСБУ не вбачає підстав для перегляду раніше прийнятого рішення (а.с.41).
Оцінювачем ОСОБА_3 було подано рапорт до МСТБУ, згідно якого: КТЗ Toyota Highlander AE1572OE на момент огляду був вже частково розібраний, виходячи з цього згідно “Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів”, затверджена Наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24 листопада 2003 року (у редакції наказів Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України №1335/5/1159 від 24 липня 2009 року та №3207/5/1033 від 21 жовтня 2019 року) п.8.5 вартість матеріальних збитків скласти не можливо.

Слід зазначити, відповідно до пп.«а» п.41.1. ст.41 Закону МТСБУ, за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі, розмір якої у відповідності до п.1 ч.1 Постанови НБУ №109 від 30 травня 2022 року «Про розміри страхових сум за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну майну потерпілих» становить 160 000 грн. на одного потерпілого.
Із змісту п.34.4 ст.34 вказаного Закону вбачається, що замовляти проведення дослідження з визначення вартості матеріального збитку транспортного засобу дозволяється, як потерпілому так і страховику. Обов`язок страховика, передбачений п.34.2 ст.34 Закону спрямований лише на звільнення потерпілого від додаткових витрат, про що свідчить п.34.3 ст.34 Закону.
Таким чином, п.34.4 Закону передбачено право потерпілої особи на самостійне залучення аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди.

Відповідно до ч.ч.1, 6 ст.106 ЦПК України, учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду.
Згідно зі ст.102 ЦПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.
У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством.
У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок.
Визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом (оцінювачем), який складає висновок чи звіт (акт), можливе тільки за рішенням органу (посадової особи), який здійснює судове чи досудове слідство, у разі надання ними даних, необхідних для оцінки.
Відповідно до п.5.5 Методики під час технічного огляду КТЗ оцінювач (експерт) повинен: а) перевірити відповідність ідентифікаційних даних КТЗ записам у наданих документах; б) перевірити укомплектованість КТЗ, установити комплектність, наявність додаткового обладнання; в) установити пробіг за одометром; г) зафіксувати інформативні ознаки раніше виконаного відновлювального ремонту КТЗ; ґ) установити характер і обсяги пошкоджень на момент огляду та інші ознаки, які характеризують технічний стан КТЗ, з обов`язковою їх фіксацією шляхом фотографування.
Згідно із п.п.8.1, 8.5 указаної Методики для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту. Калькуляція вартості відновлювального ремонту складається за результатами технічного огляду КТЗ. Якщо КТЗ на момент технічного огляду відновлено повністю або частково, то калькуляція відновлювального ремонту не складається, а надається повідомлення замовнику оцінки про неможливість проведення дослідження.

Зазначаючи про неможливість визначення розміру спричиненої шкоди, МТСБУ посилалися на рапорт оцінювача ОСОБА_3 до МСТБУ, згідно якого: КТЗ Toyota Highlander AE1572OE на момент огляду був вже частково розібраний, виходячи з цього згідно «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», затвердженої Наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24 листопада 2003 року (у редакції наказів Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України №1335/5/1159 від 24 липня 2009 року та №3207/5/1033 від 21 жовтня 2019 року) п.8.5 вартість матеріальних збитків скласти не можливо.
Тобто, неможливість визначення матеріального збитку обґрунтована посиланням на п.8.5. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів.
Однак п.8.5 Методики передбачає неможливість визначення вартості відновлювального ремонту, не у випадку, коли автомобіль розібрано, а виключно у разі проведення його відновлення.
У рапорті ОСОБА_3 зазначено тільки про часткове розібрання автомобіля, без зазначення того, як саме та в якій саме частині автомобіль розібраний.
За пояснень позивача, з автомобіля було знято лише передній бампер, для визначення пошкоджень, що навпаки сприяло б встановленню при огляді експертом МТСБУ скритих пошкоджень транспортного засобу.
Слід зазначити, у рапорті ОСОБА_3 не конкретизовано в який частині автомобіль позивача був розібраний, як не зазначено і про відновлення автомобіля, що підтверджує - на час його огляду ОСОБА_3 пошкоджений транспортний засіб не був відновлений, і таких даних матеріали справи не містять.

Суд першої інстанції, встановивши в повному обсязі фактичні обставини справи, вважав обґрунтованою відмову відповідача у страховій виплаті, яка базується на Рапорті оцінювача ОСОБА_3 з посиланням на п.8.5. «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», застосування якого, при встановлених обставинах, не є обґрунтованим. 

Враховуючи викладене та те, що МТСБУ не вказали на наявність будь-яких недоліків висновку судового експерта ОСОБА_4 №235/23 від 28 листопада 2023 року, а ОСОБА_2 добровільно сплачено частина його межи відповідальності за завдану шкоду внаслідок ДТП у розмірі 2500 дол. США та 385 000 грн., що не покриває розмір завданої позивачу шкоди, тому з урахуванням встановлених обставин, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.
Отже, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, про задоволення позовних вимог.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно пунктів 3 та 4 частина 1 статі 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З позивача на користь відповідача слід стягнути сплачений судовий збір за розгляд справи в суді першої (у розмірі 1635 грн.) та апеляційної (у розмірі 2524,50 грн.) інстанцій, в загальній сумі 4 159,50 грн., а також витрати на проведення експертного дослідження в сумі 3500 грн.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 25 червня 2025 року у справі №199/3745/25 - скасувати.
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України, третя особа ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити.
Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України (ЄДРПОУ 21647131) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) в рахунок відшкодування шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди 160000 (сто шістдесят тисяч) грн.
Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України (ЄДРПОУ 21647131) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) витрати, пов`язані з оплатою послуг експерта 3500 (три тисячі п`ятсот) грн., а також судовий збір за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій (1635 грн. та 2524 грн. 50 коп. відповідно) у розмірі 4 159 (чотири тисячі сто п`ятдесят дев`ять) грн. 50 коп.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повний текст постанови складено 21.01.2026 року

Головуючий суддя О.В.Агєєв