ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Давидюка Тараса, 26А, м. Рівне, 33013, тел. (0362) 62 03 12, код ЄДРПОУ: 03500111,
e-mail: inbox@rv.arbitr.gov.ua, вебсайт: https://rv.arbitr.gov.ua

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"23" січня 2026 р. м. Рівне Справа № 918/1250/25 
Господарський суд Рівненської області у складі судді О. Андрійчук, за участю секретаря судового засідання О. Гуменюк, розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні матеріали справи
за позовом керівника Здолбунівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Костопільської міської ради Рівненської області
до Фізичної особи - підприємця Буряка Романа Володимировича 
про стягнення в сумі 16 730,48 грн,
за участю представників:
від позивача: не з`явився, 
від відповідача: М. Ширко, ордер Серія ВК № 1208037 від 21.01.2026, 
від прокуратури:І.Немкович, посв. № 071608 від 01.03.2023, 
УСТАНОВИВ:
У грудні 2025 року керівник Здолбунівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Костопільської міської ради Рівненської області звернувся до Господарського суду Рівненської області із позовною заявою до Фізичної особи - підприємця Буряка Романа Володимировича про стягнення в сумі 16 730,48 грн.

Стислий виклад позиції прокуратури, позивача, заперечень відповідача.
Згідно із позовною заявою, відповідач, зареєструвавши повідомлення про початок виконання будівельних робіт на нове будівництво адміністративно - складського приміщення, до позивача зі зверненням стосовно визначення розміру пайової участі не звертався, внаслідок чого безпідставно зберіг у себе грошові кошти в розмірі 11 892,98 грн, які прокурор просить стягнути у судовому порядку.

У матеріально-правове обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на статтю 131-1 Конституції України, статтю 23 Закону України “Про прокуратуру”, статті 11, 1212 ЦК України, Закон України “Про регулювання містобудівної діяльності”, Закон України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні” тощо.

22.01.2026 від відповідача надійшов відзив на позов, згідно з яким 01.01.2020 набули чинності норми Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» від 20.09.2019 № 132-IX, якими статтю 40 Закону України “Про регулювання містобудівної діяльності” № 3038-VI виключено. Згідно з пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» договори про сплату пайової участі, укладені до 01.01.2020, є дійсними та продовжують свою дію до моменту їх повного виконання. За змістом цього Закону і прикінцевих та перехідних положень до нього, з 01.01.2020 у замовників будівництва відсутній обов`язок укладати з органом місцевого самоврядування відповідний договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту. Стаття 40 цього Закону визначала зобов`язання замовника будівництва, який має намір забудови земельної ділянки, шляхом перерахування до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту, де здійснюється будівництво, у строк до прийняття об`єкта в експлуатацію. Прийняття об`єкта в експлуатацію є строком, з якого вважається, що забудовник порушує зазначені зобов`язання. Одночасно з прийняттям об`єкта в експлуатацію відповідно до частини другої статті 331 ЦК України забудовник стає власником забудованого об`єкта, а відтак і правовідносини забудови земельної ділянки припиняються. У пункті 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» визначено, що ця норма права застосовується лише до договорів, які підписані до 01.01.2020. Якщо ж договори під час дії цієї норми укладено не було, то немає підстав вважати, що такі правовідносини виникли та тривають. Положення пункту 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 132-ІХ стосуються лише сплати коштів пайової участі щодо об`єктів, коли було укладено договір про пайову участь, а також випадків, коли такий договір мав бути укладений, але не був укладений. У цій справі об`єкт будівництва був введений в експлуатацію після 01.01.2020 та договір про сплату пайової участі між відповідачем та позивачем до 01.01.2020 та після 01.01.2020 не укладався.

Процесуальні рішення, заяви і клопотання учасників, результат їх розгляду.
Розпорядженням керівника апарата суду від 06.01.2026 № 03-05/22/2026 у зв`язку з перебуванням судді В.Марача на лікарняному з 05.01.2026, відповідно до підп. 2.3.43- 2.3.48 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 11.11.2024 № 39, введеного в дію з 01.04.2025 відповідно до рішення Ради суддів України від 06.03.2025 №7, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 918/1250/25, за результатами якого справу передано на розгляд судді О. Андрійчук.

Ухвалою суду від 09.01.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 918/1250/25 у порядку спрощеного позовного провадження, судове засідання для розгляду справи по суті призначене на 23.01.2026.

Заяв та клопотань від сторін не надходило.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності та взаємозв`язку, оцінивши подані докази, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, суд установив таке.

Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.
18.08.2020 Управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції у Рівненській області зареєстровано повідомлення про початок виконання будівельних робіт РВ 051200818747 на об`єкт: “Будівництво складського приміщення”.

Замовником будівництва об`єкту є Буряк Роман Володимирович.

За інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідач з 10.11.2008 зареєстрований як фізична особа-підприємець.

Одним з видів діяльності останнього вказано: 46.19 діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту (основний).
Об`єкт будівництва розташований за адресою: м. Костопіль, вул. Хмизопільська, 1д/1, на земельній ділянці з кадастровим номером 5623410100:03:009:0149, вид будівництва - нове будівництво адміністративно - складського приміщення, код об`єкта 1252.8. Склади універсальні.

У розділі “Інформація по попередніх дозвільних документам” зазначено повідомлення про початок виконання будівельних робіт РВ 051200818747.

У розділі “Пайова участь” відомості про сплату відсутні, вказано “не внесено або не вимагається”.

05.10.2022 державною інспекцією архітектури та містобудування України (ДІАМ України) зареєстровано декларацію ІУ101221005903 про готовність вказаного об`єкта до експлуатації.

Як установлено з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 11.10.2022 за відповідачем зареєстровано право власності на об`єкт нерухомості – адміністративно - складське приміщення площею 695,4203 кв.м, що знаходиться за адресою: Рівненська область, Рівненський район, м. Костопіль, вудл. Хмизопільська, буд.1д/1. Підставою державної реєстрації вказано: Витяг з реєстру будівельної діяльності ЄДЕССБ; серія та номер: ІУ101221005903, видавник: ЄДЕССБ, Документ отримано з ЄДЕССБ; відомості з ДЗК, серія та номер:57950807, виданий 11.10.2022, видавник: Державний земельний кадастр.

Згідно з інформацією, наданою Костопільською міською радою (лист від 19.08.2025 № 1636/01-15), договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Костопіль між Костопільською міською радою та відповідачем за об`єктом будівництва "Будівництво адміністративно - складського приміщення" за адресою: м. Костопіль, вул.Хмизопільська, 1д/1, укладено не було, так як і перерахування пайової участі до місцевого бюджету відносно згаданого об`єкта.

Відповідно до даних декларації про готовність до експлуатації об`єкта ІУ101221005903 загальна кошторисна вартість об`єкта будівництва становить 1 189 298,00 грн, відтак розмір пайової участі, який підлягає стягненню з відповідача до місцевого бюджету на користь позивача, становить 11 892,98 грн (1 189 298,00 грн *1%).

Крім цього, прокурор нарахував та просить стягнути 1 120,22 грн 3% річних та 3 717,28 грн інфляційних.

Щодо представництва прокурором інтересів держави суді.
Окружною прокуратурою 24.11.2025 за № 54/4-1481ВИХ-25 скеровано до Костопільської міської ради лист щодо вжиття заходів, спрямованих на стягнення з відповідача коштів пайової участі в розвитку інфраструктури населеного пункту.

Костопільська міська рада листом № 2285/01-15 від 26.11.2025 повідомила прокуратуру, що заходи реагування за фактом несплати коштів пайової участі замовником будівництва об`єкта "Будівництво адміністративно - складського приміщення" відповідачем не вживалися. При цьому Костопільська міська рада просить прокуратуру вжити заходів, спрямованих на захист її інтересів у випадках та порядку, встановлених законом.

При цьому, як зазначає прокуратура, у вказаному випадку прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави через порушення інтересів держави, що полягає в порушенні норм законодавства під час ухилення відповідачем від сплати коштів пайової участі у розвитку інфраструктури м. Костопіль, а також через нездійснення Костопільською міською радою повноважень по зверненню до суду з позовом.

Суд, з урахуванням позиції, викладеної, зокрема в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, установив, що прокурором дотримано вимоги статті 53 ГПК України та статті 23 Закону України "Про прокуратуру", а тому наявні підстави для представництва інтересів держави прокуратурою в суді.

Норми права, що підлягають до застосування, та мотиви їх застосування, оцінка аргументів, наведених сторонами.
Правові та організаційні основи містобудівної діяльності встановлені Законом України “Про регулювання містобудівної діяльності” № 3038-VI, який спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

На момент початку будівництва та прийняття в експлуатацію об`єкту будівництва статтю 40 Закону України “Про регулювання містобудівної діяльності” (яка передбачала, що замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті) було виключено на підставі Закону України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні” від 20.09.2019 № 132-IX (з 01.01.2020).

Поряд з тим, законодавцем під час внесення змін до Закону № 3038-VI (шляхом виключення статті 40 вказаного Закону на підставі Закону № 132-IX) було чітко встановлено, що протягом 2020 року замовники будівництва на земельній ділянці у населеному пункті перераховують до відповідного місцевого бюджету кошти для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (далі - пайова участь) (абзац другий пункт 2 Розділу ІІ “Прикінцеві та перехідні положення” Закону № 132-IX) у такому розмірі та порядку: 1) розмір пайової участі становить (якщо менший розмір не встановлено рішенням органу місцевого самоврядування, чинним на день набрання чинності цим Законом): для нежитлових будівель та споруд - 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта; для житлових будинків - 2 відсотки вартості будівництва об`єкта, що розраховується відповідно до основних показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну житлову політику і політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування; 3) замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, до якої додаються документи, які підтверджують вартість будівництва об`єкта. Орган місцевого самоврядування протягом 15 робочих днів з дня отримання зазначених документів надає замовнику будівництва розрахунок пайової участі щодо об`єкта будівництва; 4) пайова участь сплачується виключно грошовими коштами до прийняття відповідного об`єкта будівництва в експлуатацію; 5) кошти, отримані як пайова участь, можуть використовуватися виключно для створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури відповідного населеного пункту; 6) інформація щодо сплати пайової участі зазначається у декларації про готовність об`єкта до експлуатації або в акті готовності об`єкта до експлуатації.

Тобто відповідно до внесених Законом №132-ІХ змін з 01.01.2020 у замовників будівництва відсутній обов`язок укладати з органом місцевого самоврядування відповідний договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту. Дійсними та такими, що продовжують свою дію до моменту їх повного виконання, є лише договори про сплату пайової участі, укладені до 01.01.2020 (частина перша пункту 2 розділу ІІ “Прикінцеві та перехідні положення” Закону №132-ІХ).

Системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що обов`язок замовника будівництва щодо звернення у 2020 році до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва виникає: для об`єктів, будівництво яких розпочато у попередні роки, якщо станом на 01.01.2020 вони не введені в експлуатацію і договори про сплату пайової участі не були укладені, - протягом 10 робочих днів після 01.01.2020; для об`єктів, будівництво яких розпочате у 2020 році, - протягом 10 робочих днів після початку такого будівництва.

Отже, для об`єктів, будівництво яких розпочато раніше (однак які станом на 01.01.2020 не були введені в експлуатацію і якщо договори про сплату пайової участі до 01.01.2020 не були укладені) або будівництво яких розпочате у 2020 році, абзацом 2 пункту 2 розділу ІІ “Прикінцеві та перехідні положення” Закону №132-IX визначено обов`язок (за винятком передбачених підпунктом 2 цього абзацу випадків) щодо перерахування замовником об`єкта будівництва до відповідного місцевого бюджету пайової участі (коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту) до прийняття такого об`єкта в експлуатацію.

Згідно з матеріалами справи відповідачу 18.08.2020 Управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції у Рівненській області зареєстровано повідомлення про початок виконання будівельних робіт РВ 051200818747 на об`єкт: “Будівництво адміністративно- складського приміщення”.

Відповідач звернень стосовно визначення розміру пайової участі по об`єкту: “Будівництво адміністративно - складського приміщення” до міської ради не направляв, доказів сплати пайової участі суду не надав.

У постанові від 20.07.2022 у справі №910/9548/21 Верховний Суд зауважив, що у випадку, якщо замовниками вказаних об`єктів будівництва не буде дотримано передбаченого прикінцевими та перехідними положеннями Закону №132-IX обов`язку щодо перерахування до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (пайової участі) саме до дати прийняття таких об`єктів в експлуатацію, то, враховуючи викладені у постанові від 14.12.2021 у справі №643/21744/19 висновки Великої Палати Верховного Суду, належним та ефективним способом захисту буде звернення в подальшому органів місцевого самоврядування з позовом до замовників будівництва про стягнення безпідставно збережених грошових коштів пайової участі на підставі статті 1212 ЦК України (така позиція підтримана Верховним Судом, зокрема, у постановах від 20.07.2022 у справі № 910/9548/21, 13.12.2022 у справі № 910/21307/21, від 07.09.2023 у справі № 916/2709/22).

У такому разі суд має виходити з того, що замовник будівництва без достатньої правової підстави за рахунок органу місцевого самоврядування зберіг у себе кошти, які мав заплатити як пайовий внесок у розвиток інфраструктури населеного пункту, а отже, зобов`язаний повернути ці кошти на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (частина друга статті 1212 ЦК України).

Відносини щодо повернення безпідставно збережених грошових коштів є кондикційними, в яких вина не має значення, важливим є лише факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Тобто зобов`язання з повернення безпідставно набутого або збереженого майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна.

Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдносин i їх юридичному змісту. Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Отже, у разі порушення зобов`язання з боку замовника будівництва щодо участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту у правовідносинах, які виникли до внесення змін у законодавство щодо скасування обов`язку замовника будівництва укласти відповідний договір, орган місцевого самоврядування вправі звертатись з позовом до замовника будівництва про стягнення безпідставно збережених грошових коштів. Саме такий спосіб захисту буде ефективним та призведе до поновлення порушеного права органу місцевого самоврядування.

Отже, у разі порушення зобов`язання з боку замовника будівництва щодо участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту у правовідносинах, які виникли до внесення змін у законодавство щодо скасування обов`язку замовника будівництва укласти відповідний договір, орган місцевого самоврядування вправі звертатись з позовом до замовника будівництва про стягнення безпідставно збережених грошових коштів. Саме такий спосіб захисту буде ефективним та призведе до поновлення порушеного права органу місцевого самоврядування.

Як установлено судом, розрахунок розміру безпідставно збережених коштів прокурором проведено на підставі Порядку залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури міста Костопіль, затвердженого рішенням Костопільської міської ради від 11.10.2012 № 467 “Про пайову участь у розвитку інфраструктури міста Костопіль”, який був чинним станом на дату набрання чинності Законом № 132-IX.

Так, відповідно до пункту 3.4 вказаного Порядку розмір пайової участі замовника у розвитку інфраструктури м. Костопіль визначається відповідно до пунктів 3.2 і 3.3 цього Порядку і становить: 1) 1 відсоток загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта – для нежитлових будівель та споруд; 2) 0,5 відсотка загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта – для житлових будинків.

Відповідно до даних декларації про готовність до експлуатації об`єкта ІУ 101220404804 загальна кошторисна вартість об`єкта будівництва становить 1 189 298,00 грн, відтак розмір пайової участі, який підлягає стягненню з відповідача до місцевого бюджету на користь позивача, становить 11 892,98 грн (1 189 298,00 грн * 1%).

Ураховуючи викладене, а також беручи до уваги те, що розмір заявлених позовних вимог не перевищує розміру, визначеного Законом № 132-IX, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Зважаючи на викладене, вимоги прокурора в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Приписами частини першої статті 530 ЦК України унормовано, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У силу вимог частин першої, шостої, сьомої статті 193 ГК України (який був чинним станом на дату виникнення спірних правовідносин), які кореспондуються зі статтями 525, 526 ЦК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За таких обставин суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача 11 892,98 грн пайової участі.

Окрім того, прокурором за прострочення виконання зобов`язань зі сплати розміру пайової участі нараховано та заявлено до стягнення 3% річних в розмірі 1 120,22 грн та інфляційних в розмірі 3 717,28 грн.

За статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, враховуючи положення частини другої статті 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

За змістом статей 509, 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.

З урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Як вбачається з аналізу статей 612, 625 ЦК України, право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних, які не є штрафними санкціями, є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц та від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц.

Отже, дія статті 625 ЦК України поширюється на всі види грошових зобов`язань незалежно від підстав їх виникнення (договір чи делікт), у тому числі й на позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі статті 1212 ЦК України.

Тому в разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються три проценти річних та інфляційні нарахування від простроченої суми відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, оскільки боржником порушено позадоговірне (деліктне) грошове зобов`язання, що виникло на підставі статті 1212 ЦК України (постанова Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17, якою Велика Палата Верховного Суду підтвердила аналогічний висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 15.04.2015 у справі № 910/2899/14 та у постанові від 01.06.2016 у справі №910/22034/15, а також у постанові Верховного Суду від 15.07.2021 у справі № 910/6053/19).

У постанові від 23.05.2018 у справі № 910/1238/17 Велика Палата Верховного Суду роз`яснила, що термін “користування чужими грошовими коштами” може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Ураховуючи викладене, оскільки відповідач безпідставно зберіг у себе кошти пайової участі (із 06.10.2022 – день, наступний за днем реєстрації декларації про готовність до експлуатації об`єкта, по 25.11.2025) зобов`язаний також сплатити інфляційні втрати та три проценти річних.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). Нарахування інфляційних втрат за наступний період здійснюється з урахуванням збільшення суми боргу на індекс інфляції попереднього місяця, оскільки інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання (відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 916/190/18 від 04.06.2019 та у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у справі № 905/600/18 від 05.07.2019).

Ураховуючи викладене, а також те, що кінцевим строком сплати пайової участі є прийняття відповідного об`єкта будівництва в експлуатацію, відтак у позивача виникло право на нарахування 3% річних та інфляційних.

Суд, перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних, проведений позивачем, встановив, що розмір 3% річних становить - 1 120,22 грн (при заявленому - 1 120,22 грн) та інфляційних - 3 779,72 грн (при заявленому - 3 717,28 грн) (розрахунок додається), отже, 3% річних та інфляційні підлягають задоволенню у повному обсязі.

Висновки суду за результатами вирішення спору.
За результатами з`ясування обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні, і з наданням оцінки всім аргументам учасників справи у їх сукупності та взаємозв`язку, як це передбачено вимогами статей 75-79, 86 ГПК України, суд дійшов висновку про задоволення позову.

Розподіл судових витрат.
Згідно з частиною першою статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (частина перша статті 124 ГПК України).

У позовній заяві прокурором зазначено попередній розрахунок судових витрат, що складаються із судового збору в розмірі 2 422,40 грн (з урахуванням вимог частини третьої статті 4 Закону України "Про судовий збір").

Відповідно до пунктом 2 частини першої статті 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позов задоволено, відтак судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись статтями 73, 74, 76-79, 86, 91, 123, 129, 130, 233, 238, 240, 241 ГПК України, суд
ВИРІШИВ:
Позов керівника Здолбунівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Костопільської міської ради Рівненської області до Фізичної особи - підприємця Буряка Романа Володимировича про стягнення 16 730,48 грн задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця Буряка Романа Володимировича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Костопільської міської ради Рівненської області (вул. Свободи, 3, м. Костопіль, Рівненський р-н, Рівненська обл., 35000, ідентифікаційний код 04057669) в дохід місцевого бюджету Костопільської територіальної громади грошові кошти в розмірі 11 892,98 грн, 1 120,22 грн 3% річних та 3 717,28 грн нфляційних.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця Буряка Романа Володимировича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Рівненської обласної прокуратури (33028, м. Рівне, вул. 16 Липня, 52, ідентифікаційний код 02910077) 2 491,17 грн судового збору.

Позивач: Костопільська міська рада Рівненської області (вул. Свободи, 3, м. Костопіль, Рівненський р-н, Рівненська обл., 35000, ідентифікаційний код 04057669).

Відповідач: Фізична особа - підприємець Буряк Роман Володимирович ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ).

Стягувач за судовим збором: Рівненська обласна прокуратура (33028, м. Рівне, вул. 16 Липня, 52, ідентифікаційний код 02910077).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (частини перша, друга статті 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина перша статті 256 ГПК України).

Інформацію у справі, що розглядається, можна отримати на сторінці суду на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет за вебадресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Повне рішення складене та підписане 23.01.2026.

Суддя О.Андрійчук