КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 січня 2026 року Київ справа №320/50776/24
Київський окружний адміністративний суд у складі судді Скрипки І.М., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ка-Трейдинг» до Київської митниці про визнання протиправними та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації та рішення про коригування митної вартості товарів,
в с т а н о в и в:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Ка-Трейдинг» (ТОВ «Ка-Трейдинг», товариство) звернулося до суду із позовом до Київської митниці (митниця, митний орган).
Просили визнати протиправними та скасувати рішення Київської митниці про коригування митної вартості товарів №UA100130/2024/000010/2 від 30.07.2024 та картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA100130/2024/0000207 (прим., правильний номер - №UA100130/2024/000207) від 30.07.2024.
В обґрунтування позовних вимог товариство зазначило, що при митному оформленні товарів, які ввозились на територію України, їх митна вартість визначалась за основним методом - ціною договору (контракту), для підтвердження чого додавалися відповідні документи. Стверджували, що надані до митного оформлення документи підтверджували правомірність формування митної вартості за основним методом, не містили будь-яких розбіжностей або недостовірних відомостей стосовно визначення і встановлення вартості товарів. Вказали на безпідставність висновків митного органу про те, що довідка про транспортні витрати не є належним документом, що підтверджує вартість перевезення, а прайс-лист та висновок ДП «Держзовнішінформ» - документами, що підтверджують митну вартість.
Ухвалою суду від 11.11.2024 відкрито провадження в адміністративній справі. Постановлено, що справа буде розглядатися одноособово суддею Скрипкою І.М. за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Відповідач у відзиві просив відмовити у задоволенні позову. Зазначив, що у межах спірних відносин усі дії та рішення посадових осіб митного органу є аргументованими, відповідають та засновані на вимогах законодавства з питань державної митної справи. Звернув увагу на спрацювання у спірному випадку автоматизованої системи аналізу та управління ризиками (АСАУР). Стверджував про правомірність і об`єктивність використання інформації, визначеної за результатами спрацювання АСАУР. Вказав, що оскільки декларантом не надано в повному обсязі додаткових документів, що вимагались митним органом, використання заявленого декларантом рівня митної вартості є необґрунтованим, також це не дає можливості митниці перевірити декларування всіх складових митної вартості.
Розглянувши подані документи та матеріали, з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.
01.04.2024 між ТОВ «Ка-Трейдинг» (резидент України), як покупцем, та компанією «The Himalaya Drug Company FZCO», як постачальником, було укладено Контракт №01/24 на поставку та продаж на території України товарів особистої гігієни бренду Гімалаї.
У відповідності до пункту 2.1 Контракту постачальник призначив ТОВ «Ка-Трейдинг» своїм ексклюзивним представником для імпорту, продажу, збуту та розповсюдження на території України.
Згідно із пунктом 6.2 Контракту поставка товарів узгоджена зі складів постачальника на умовах CIF (згідно правил ІНКОТЕРМС). Умови поставки кожної конкретної партії товарів визначаються в інвойсі.
Пунктом 7.1 Контракту передбачено, що усі ціни відповідно до інвойсу вказуються в доларах США та, відповідно оплачуються покупцем в доларах США.
У пункті 7.3 Контракту сторони погодили, що оплата товару здійснюється на умовах 100 % передоплати.
Згідно із проформою-інвойсом на замовлення №6188 від 02.04.2024 (додаток 16) визначено умови поставки на партію товару загальною вартістю 18480,00 доларів США: договір №01/24 від 01.04.2024; продукти особистої гігієни; умови поставки: CIF порт Констанца, Румунія; термін доставки: 90 днів; умови оплати: 100 % попередня оплата.
Оплата вказаного замовлення проведена 09.05.2024, що підтверджується SWIFT-повідомленням FIN103 (додаток 15), в якому вказано реквізити Контракту та реквізити відповідного замовлення.
Оскільки умовами поставки товару була передбачена його доставка в Румунію, порт Констанца, то для подальшого транспортування товару в Україну позивач скористався послугами ТОВ «Логістична компанія Греда», з яким був укладений договір №01032023/2 про надання транспортно-експедиційних послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом від 01.03.2023.
По прибуттю зазначеної партії товару в Україну позивач, з метою здійснення митного оформлення товарів, подав митну декларацію №24UA10013028382708 (форма МД-2) від 19.07.2024, згідно якої до декларування заявлено одну групу товарів (код УКТЗЕД 33049900).
Разом з митною декларацією на підтвердження правомірності формування митної вартості за основним методом за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, подано наступні документи:
- зовнішньоекономічний договір (Контракт №01/24 від 01.04.2024);
- інвойс №9000014816 від 14.05.2024;
- міжнародну товарно-транспортну накладну (CMR) №3904/2 від 12.07.2024;
- сертифікат про проходження товару №23625520 від 24.05.2024;
- договір №ІВ010323/2 про надання транспортно-експедиційних послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом від 01.03.2023;
- довідку про транспортні витрати (вартість перевезення) №148 від 15.07.2024;
- страхове свідоцтво (поліс) №6687125000128 від 21.06.2024;
- коносамент (транспортна накладна) MAEU №239040476 від 25.05.2024, який супроводжував доставку товарів від постачальника у порт Констанца (Румунія);
- пакувальний лист;
- рахунок №254 від 18.07.2024 на оплату транспортно-експедиційних послуг ТОВ «Логістична компанія «ГРЕДА»;
- договір № 100724-1 про надання транспортно-експедиційних послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом від 10.07.2024 між ТОВ «Логістична компанія ГРЕДА» та ФОП ОСОБА_1 ;
- експортну митну декларацію №303-09121241-24 від 14.05.2024;
- додаток до Контракту №01/24 від 01.04.2024 з прайс-листом (цінами) на товар згідно переліку;
- SWIFT-повідомленням FIN103 №240509/000610632 про повну оплату товару на умовах 100 % передоплати від 09.05.2024;
- транзитну митну декларацію типу Т1;
- договір про надання послуг митного брокера №132/УТС від 07.05.2021.
За результатами контролю правильності визначення митної вартості відповідачем запропоновано позивачу надати до митного органу додаткові документи. 
На виконання такої вимоги позивач надав:
- проформу-інвойс на замовлення №6188 від 02.04.2024;
- інформаційний лист від 23.07.2024 щодо відсутності ліцензійних платежів;
- лист-пояснення ТОВ «Логістична компанія Греда» стосовно безкоштовного зберігання в порту Констанца;
- заявку на перевезення від 05.07.2024;
- інформаційний лист ДП «Держзовнішінформ» №3-2/429 від 26.07.2024.
30.07.2024 відповідачем прийнято рішення №UA100130/2024/000010/2 від 30.07.2024 про коригування митної вартості товарів, яким визначено митну вартість товарів, перерахованих у названій вище митній декларації за резервним методом. 
У рішенні, зокрема, вказано, що за результатами опрацювання документів, поданих разом з митною декларацією №24UA100130283827U8, встановлено, що декларантом до митного оформлення не надано всіх необхідних документів, які підтверджують митну вартість товарів та документи не містять достовірних та об`єктивних відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості, зокрема:
«Для підтвердження вартості перевезення оцінюваної партії товарів декларантом надано рахунок-фактуру щодо вартості транспортних витрат від 18.07.2024 № 254, довідку про транспортні витрати від 15.07.2024 № 148, договір про надання послуг транспортно-експедиційних послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом від 01.08.2023 № 18010823/1, укладений з ТОВ «Логістична компанія Греда», договір про надання послуг транспортно-експедиційних послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом від 10.07.2024 № 100724-1. Відповідно до пунктів 2.2, 2.5 договору конкретні умови перевезення по кожному, де зокрема зазначається найменування та кількість вантажу, маршрут перевезення, заплановану дату надання вантажу відправником, дані про вантажовідправника та вантажоодержувача, вартість транспортування та терміни оплат, а також інша необхідна інформація, що стосується організації. Заявка є невід`ємною частиною договору. Також умовами договору передбачені додаткові витрати понесені експедитором під час доставки вантажу та штрафні санкції, у разі невиконання умов транспортування, що визначенні у заявці (транспортному замовленні). Однак декларантом не надані заявка, додаткові угоди або погодження платежів, як передбачено вищезазначеним договором.
Разом із тим, за результатами аналізу транспортних документів, вбачаються додатково понесені витрати на зберігання вантажу в країні транзиту (СМR №3904/2, видана 12.07.2024 №3904-2 PREDILECT CARGO SRL). Пунктом 5.2 договору передбачено оплату за надані транспортно-експедиційні послуги протягом 2 банківських днів з моменту виставлення рахунку на оплату, рахунок на оплату № 254 виданий 18.07.2024, тобто станом на 23.07.2024 вбачається оплата за надання транспортно-експедиційних послуг. Однак до митного органу не надано банківських платіжних документів з порушеного питання.
У зв`язку з цим, у митного органу відсутня можливість здійснити перевірку достовірності заявлених даних щодо умов та вартості перевезення оцінювання вантажу. Таким чином, відповідно до частин другої та десятої статті 58 Кодексу відсутня документально підтверджена інформація щодо числових значень складових митної вартості, необхідних при її обчисленні. 
Також у платіжному документі, що підтверджує вартість товару від 09.05.2024 № 240509/000610632, у пункті «Деталі оплати», міститься посилання на INVOICE 6188 від 02.04.2024, який не надано до митного оформлення.
За результатами аналізу транспортних документів вбачаються додатково понесені витрати на зберігання вантажу в країні транзиту (CMR № 3904/2, видана 12.07.2004, в той же час митна декларація типу Т1 № 24ROCT190001739616 видана 15.07.2024) та залучення до перевезення третіх осіб (гр. 22 СМР від 12.07.2024 № 3904/2 PREDILECT CARGO SRL). У зв`язку з чим, у митного органу відсутня можливість здійснити перевірку достовірності заявлених даних щодо умов та вартості перевезення оцінюваного вантажу. 
Копія митної декларації країни відправлення від 14.07.2024 № 303-09121241-24 надана до митного органу «арабською мовою» без забезпечення її перекладу згідно статті 254 Кодексу.
Наданий прайс-лист не підтверджує об`єктивно та достовірно заявлену митну вартість, оскільки зазначений документ являється додатком до зовнішньоекономічного договору поставки. Тобто має суб`єктивну спрямованість, що суперечить суті прайс-листа як комерційної пропозиції, яка повинна бути адресоване необмеженій кількості можливих потенційних покупців. Тому даний прайс-лист не може розглядатись у якості підтвердження заваленої митної вартості та являє собою форму комерційної пропозиції даному покупцю.
Щодо експертного висновку ДП «Держзовнішінформ» від 26.07.2024 № 3-2/429 у рішенні зазначено наступне.
Відповідно до статті 9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна: положеннях (національних стандартах) оцінки майна, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (національних стандартів) і затверджуються Кабінетом Міністрів України або Фондом державного майна України.
Національний стандарт №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затверджений постановою Кабінету Міністрів України Національний стандарт №1), є обов`язковим для застосування під час проведення затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 № 1440 (далі відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна. Відповідно до Національного стандарту № 1 звіт про оцінку майна, що складається у повній формі, повинен містити додатки з копіями всіх вихідних даних, а також у разі та потреби-інші інформаційні джерела, які роз`яснюють і підтверджують припущення та розрахунки.
Всупереч вищевказаних вимог, до експертного висновку ДП «Держзовнішінформ» не долучено додатки, які б підтверджували цінову інформацію, яка лягла в основу висновку про вартість оцінюваних товарів.
Також, у висновку ДП «Держзовнішінформ» від 26.07.2024 № 3-2/429 експерт посилається виключно на документи, що надавались безпосередньо при митному оформленні (контракт від 01.09.2023 № 09/23, інвойс від 14.05.2024 № 9000014816, транспортні документи, лист компаній «The Himalaya Dryg Company FZCO») та з мережі Інтернет. Окрім зазначено, що ціни наведені в інвойсі відповідають цінам в інвойсах, що експортуються на умовах СІF, тобто експерт посилається виключно на цінову політику компанії «The Himalaya Dryg Company FZCO», орієнтовану безпосередньо на ТОВ «Ка-Трейдинг», а не на кон`юнктуру ринку в цілому. У зв`язку з чим, наданий експертний висновок прийнято до уваги митним органом, але не може бути використано як документ, що підтверджує заявлену митну вартість оцінюваних товарів».
Також 30.07.2024 виписано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA100130/2024/000207. 
Позивач не погодився із вказаними рішеннями, у зв`язку із чим звернувся до суду із цим позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить із такого.
За змістом статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За положеннями частини першої статті 246 МК України (МК України) метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
Митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи (частина третя статті 318 МК України).
За змістом частини першої статті 248 Митного кодексу митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.
У силу вимог частини першої статті 257 цього Кодексу декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, на які накладено електронний підпис декларанта або уповноваженої ним особи.
Положеннями статті 257 МК України передбачено, що перелік відомостей, що підлягають внесенню до митних декларацій, обмежується лише тими відомостями, які є необхідними для цілей справляння митних платежів, формування митної статистики, а також для забезпечення додержання вимог цього Кодексу та інших законодавчих актів.
За положеннями статей 49, 50 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.
При цьому, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (частина п`ята статті 58 МК України).
Відповідно до статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
За правилами частини другої статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
За приписами статті 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо, зокрема, щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.
За змістом статті 53 МК України одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
За правилами частини п`ятої статті 53 Митного кодексу забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Таким чином законом визначений вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.
Разом з цим, якщо документи, зазначені у частині другій статті 53 МК України, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини (частини третя статті 53 МК).
Крім цього, відповідно до частини шостої статті 54 МК України, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
За положеннями частини другої статті 55 МК України прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування; інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.
У силу положень частин восьмої та дев`ятої статті 55 МК України протягом 80 днів з дня випуску товарів декларант або уповноважена ним особа може надати органу доходів і зборів додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, що декларуються. У разі надання декларантом або уповноваженою ним особою додаткових документів орган доходів і зборів розглядає подані додаткові документи і протягом 5 робочих днів з дати їх подання виносить письмове рішення щодо визнання заявленої митної вартості та скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості або надає обґрунтовану відмову у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів.
Водночас, норми МК України зобов`язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали сумніви у достовірності заявленої митної вартості товарів, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 13.01.2023 у справі №813/713/18, від 06.09.2022 у справі №826/2187/16, від 21.05.2021 у справі №820/307/17 та інших.
Отже, митний орган має повноваження здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом. Зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товару; невідповідністю характеристик товару, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів; порівнянням рівня заявленої митної вартості товару з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товару, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митному органу право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товару. При цьому лише виявлення одного або декількох з фактів, зазначених у частині третій статті 53 МК України (подані документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, мають ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари), є підставою для витребування додаткових документів, перелік яких наведений у цій нормі. Водночас, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
З матеріалів справи судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу правильності визначення декларантом митної вартості імпортованого товару за МД №UA100130/2024/000010/2 від 30.07.2024 щодо якого проведено коригування митної вартості.
Статтею 57 МК України закріплено, що визначення митної вартості товару, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний за ціною договору (контракту) щодо товару, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товару; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товару; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товару, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товару не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
За правилами частини шостої статті 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Наведені норми зобов`язують митницю зазначати конкретні обставини, які викликали сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовiрностi.
Водночас, у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (частина сьома статті 54 МК України).
У цьому випадку спірне рішення прийняте відповідачем з підстав, визначених частиною шостою статті 54 МК України та частиною другою статті 58 МК України, у зв`язку з тим, що документи, подані декларантом не містять документально підтверджених відомостей щодо числових значень складових митної вартості та відомостей щодо ціни, яка сплачена. 
Надаючи оцінку доводам сторін у справі, зокрема, щодо наявності у митного органу підстав для витребування додаткових документів, суд зазначає, що для підтвердження заявленої митної вартості за основним методом за ціною договору (контракту) позивачем надано відповідачу: зовнішньоекономічний договір (контракт №01/24 від 01.04.2024); інвойс № 9000014816 від 14.05.2024; міжнародну товарно-транспортну накладну (CMR) №3904/2 від 12.07.2024; сертифікат про проходження товару №23625520 від 24.05.2024; договір №ІВ010323/2 про надання транспортно-експедиційних послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом від 01.03.2023; довідку про транспортні витрати (вартість перевезення) №148 від 15.07.2024; страхове свідоцтво (поліс) №6687125000128 від 21.06.2024; коносамент (транспортна накладна) MAEU № 239040476 від 25.05.2024, який супроводжував доставку товарів від постачальника у порт Констанца (Румунія); пакувальний лист, рахунок №254 від 18.07.2024 на оплату транспортно-експедиційних послуг ТОВ «Логістична компанія ГРЕДА»; договір № 100724-1 про надання транспортно-експедиційних послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом від 10.07.2024 між ТОВ «Логістична компанія Греда» та ФОП ОСОБА_1 ; експортну митну декларацію № 303-09121241-24 від 14.05.2024; додаток до контракту №01/24 від 01.04.2024 з прайс-листом (цінами) на товар згідно переліку, SWIFT-повідомленням FIN103 № 240509/000610632 про повну оплату товару на умовах 100 % передоплати від 09.05.2024; транзитну митну декларацію типу Т1; договір про надання послуг митного брокера №132/УТС від 07.05.2021; проформу-інвойс на замовлення 6188 від 02.04.2024 року; інформаційний лист від 23.07.2024 щодо відсутності ліцензійних платежів; лист пояснення ТОВ «Логістична компанія Греда» щодо безкоштовного зберігання в порту Констанца; заявку на перевезення від 05.07.2024; інформаційний лист ДП «Держзовнішінформ» №3-2/429 від 26.07.2024.
Як встановлено судом, витребування від декларанта додаткових документів і невизнання заявленої за основним методом визначення митної вартості обумовлене спрацюванням автоматизованої системи управління ризиками, а також ненаданням, на думку митного органу, всіх необхідних документів, які підтверджують митну вартість товарів та документи не містять достовірних та об`єктивних відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості.
Стосовно тверджень митниці щодо неможливості здійснити перевірку достовірності заявлених даних щодо умов та вартості перевезення оцінюваного вантажу, оскільки за результатами аналізу транспортних документів вбачаються додатково понесені витрати на зберігання вантажу в країнах транзиту та залучення до перевезення третіх осіб, то до митного оформлення товариством, серед іншого, надавався лист-пояснення ТОВ «Логістична компанія Греда» про безкоштовне зберігання в порту Констанца впродовж періоду від одного до семи днів, в який входить період з 12.07.2024 по 15.07.2024.
Крім того, за умовами пункту 3.2.1 договору про надання транспортно-експедиційних послуг №01032023/2 від 01.03.2023, укладеного позивачем (клієнт) з ТОВ «Логістична компанія Греда» виконавець (експедитор) має право укладати від свого імені необхідну кількість договорів на перевезення вантажу замовника та організувати такі перевезення. 
Отже, експедитор має право залучати будь-яких третіх осіб до виконання своїх обов`язків за договором, укладаючи з ними договори від свого імені. При цьому, вартість послуг таких третіх осіб входить у вартість послуг експедитора та окремо замовнику не перевиставляється. 
Так, 05.07.2024 позивач сформував заявку на перевезення до договору №01032023/2, 01.03.2023 ТОВ «Логістична компанія Греда» виставило позивачу рахунок №254 від 18.07.2024 на оплату транспортно-експедиційних послуг. 
Згідно довідки про транспортні витрати №148 від 15.07.2024 до вартості транспортних витрат включено вартість перевезення від порту Констанца до м/п Порубне, вартість перевезення від м/п Порубне до м. Київ, а також вартість оформлення митних документів.
Як видно із рахунку на оплату №254 від 18.07.2024, транспортно-експедиційні послуги складають 82 000 грн. 
У той же час згідно відомостей, зазначених у коносаменті, відбулось залучення третьої особи для виконання перевезення (PREDILECT CARGO SRL).
За правилами статті 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться в Україні. Такими документами можуть бути: авіаційна вантажна накладна (Air Waybill); міжнародна автомобільна накладна (CMR); накладна СМГС (накладна УМВС); коносамент (Bill of Lading); накладна ЦІМ (CIM); вантажна відомість (Cargo Manifest); інші документи, визначені законами України. Факт надання послуги експедитора при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.
Відповідно до графи 20 Розділу 3 Правил заповнення декларації митної вартості, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №599, для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини другої статті 53 Кодексу подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати: рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури; калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту. Якщо відсутні будь-які відомості про фактичні витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, для розрахунку зазначених витрат використовуються тарифи, які застосовуються перевізниками для відповідного виду транспорту, що діяли на дату транспортування товару.
Зі змісту Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» вбачається, що виконавцем за договором транспортно-експедиторської діяльності є експедитор. Тому документом на підтвердження вартості перевезення є рахунок-фактура або інші документи, видані експедитором, який є виконавцем за договором про надання транспортно-експедиційних послуг, а не перевізником, який є виконавцем за договором перевезення.
Суд звертає увагу, що вичерпного переліку документів, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, та, які можуть бути подані під час митного оформлення оцінюваних товарів, законодавством України з питань державної митної справи не встановлено.
Якщо законом не визначено доказ (докази), виключно яким (ми) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), також не визначено виключного переліку документів наказом Міністерства фінансів України №599 (визначено тільки можливий, а не виключний перелік документів для підтвердження витрат на транспортування).
Верховний Суд у постановах від 31.05.2019 у справі № 804/16553/14 та від 15.10.2024 у справі № 520/6058/24 звертає увагу на те, що якщо законом не визначено доказ (докази), виключно яким (-ми) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.
Отже, довідка про транспортні витрати та платіжний документ, яким оплачено отримані послуги, є допустимими доказами на підтвердження витрат на перевезення товарів. При цьому, з аналізу наданих документів, які стосувалися перевезення вантажу, розбіжностей не встановлено.
Стосовно залучення третіх осіб, то залучення експедитором третьої особи перевізника відповідає змісту транспортно-експедиторської діяльності та положенням Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність».
Таким чином, товариством були надані достатні документи для підтвердження вартості транспортування, а підстави для їх неприйняття відповідачем не доведені.
Також суд звертає увагу, що спрацювання ризиків АСАУР не може бути достатньою підставою щодо твердження під час перевірки показників митної декларації наявності у митного органу сумнівів та наявності підстав для витребування додаткових документів, оскільки згідно Порядку здійснення аналізу та оцінки ризиків, розроблення і реалізації заходів з управління ризиками для визначення форм та обсягів митного контролю, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.07.2015 №684, такий розроблено з метою забезпечення вибірковості митного контролю шляхом застосування системи управління ризиками, поліпшення ефективності роботи Держмитслужби під час митного контролю, прискорення митного оформлення за рахунок застосування методів управління ризиками, у тому числі аналізу ризиків із використанням інформаційних технологій, та здійснення таргетингу та цей Порядок встановлює єдиний підхід до здійснення митними органами (їх структурними підрозділами) аналізу та оцінки ризиків, розроблення і реалізації заходів з управління ризиками для визначення форм та обсягів митного контролю.
Тобто, саме по собі спрацювання АСАУР не є достатнім доказом порушення декларантом положень МК України, а є тим розробленим методом, який покращує ефективність роботи митниці під час перевірки та оформлення МД, та посадові особи під час застосування СУР як системи управління ризиками мають діяти у відповідності до МК України.
Щодо посилання відповідача на те, що митна декларація надана до митного органу «арабською мовою».
За нормами статті 254 Митного кодексу України документи, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України при здійсненні зовнішньоекономічних операцій, подаються митному органу українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування. Митні органи вимагають переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації. У такому разі декларант забезпечує переклад зазначених документів за власний рахунок.
При цьому, в оскарженому рішенні про коригування митної вартості товару відповідач не обґрунтував необхідність здійснення такого перекладу.
Відповідно до правила 51 Правил та процедур генеральної Асамблеї ООН: «Арабська, китайська, англійська, французька, російська та іспанська мови є як офіційними, так і робочими мовами Генеральної Асамблеї, її комітетів і підкомітетів».
За змістом правила 41 Тимчасових правил та процедури Ради безпеки ООН: Арабська, китайська, англійська, французька, російська та іспанська є як офіційними, так і робочими мовами Ради Безпеки.
Отже, арабська мова є офіційною мовою ООН, куди входить і Україна, та є мовою міжнародного спілкування, а тому переклад, за відсутності підстав, зазначених вище у статті 254 Митного кодексу, - не вимагається.
Верховний Суд у постановах від 06.02.2020 у справі № 520/10709/18 і від 25.11.2020 у справі № 640/4941/19 зазначив, що митний орган відповідно до статті 254 МК України вимагає переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації.
Відтак, вимога органу доходів і зборів про надання перекладу документів українською мовою є правомірною лише у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей.
Щодо надання інших платіжних та/або бухгалтерських документів, які підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, судом встановлено, що такі документи додатково не надавалися, так як на момент декларування з первинною митною декларацією декларантом було подано інвойс, платіжний документ на підтвердження вартості товару, міжнародну товарно-транспортну накладну, сертифікат про проходження товару, договір про надання транспортно-експедиційних послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом; довідку про транспортні витрати (вартість перевезення), страхове свідоцтво (поліс), транспортну накладну, рахунок на оплату транспортно-експедиційних послуг, договір про надання транспортно-експедиційних послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом, експортну митну декларацію, додаток до контракту з прайс-листом (цінами) на товар згідно переліку, транзитну митну декларацію типу Т1; договір про надання послуг митного брокера тощо, що відображено у картці відмови і відповідно виключало обов`язок декларанта надавати їх повторно.
Більш того, відповідачем при первинному отриманні від декларанта зазначених документів, не було встановлено жодних розбіжностей, у тому числі, числових, які необхідно було додатково підтвердити, пояснити чи відкоригувати/виправити шляхом надання повторно цих же документів.
Щодо визначення відповідачем вартості оцінюваного товару відповідно за митною декларацією про розмитнення аналогічного товару за більшою митною вартістю, ніж заявлено позивачем, що є вищою порівняно з контрактною ціною оцінюваних товарів, то суд наголошує, що сама по собі різниця між вартістю подібних (аналогічних) товарів не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не призводить до автоматичного збільшення митної вартості товарів, адже законодавство таких підстав прямо не встановлює, тому не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару.
При цьому, протиправність невмотивованого та безпідставного витребування митним органом додаткових документів підтверджується і правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 23.04.2021 у справі №808/1402/18, де вказано наступне: «Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності».
Суд зазначає, що за умови ненаведення митним органом доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування цим органом переліку документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчить про протиправність рішення цього органу щодо застосування іншого, ніж основний метод визначення митної вартості.
Також суд погоджується із позивачем у тому, що оскаржуване рішення про коригування митної вартості прийняте на підставах, які не були заявлені на час витребування додаткових документів, що позбавило товариство можливості надати пояснення, документи тощо із таких підстав.
Відповідно до матеріалів справи і оскаржуваного рішення, митний орган не надав належної оцінки поданим товариством документам та не встановив конкретних обставин та фактів, які перешкоджають митному оформленню товарів за основним методом визначення митної вартості.
У той же час, визначена у відповідній митній декларації митна вартість товарів базувалася на об`єктивних, документально підтверджених даних і піддається обчисленню.
Разом із тим, митний орган не навів переконливих аргументів, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари та не дають можливість здійснити митне оформлене товару за визначеним декларантом основним методом - за ціною договору, не обґрунтував висновки належними та беззаперечними доказами, не обґрунтував правових підстав по застосуванню резервного методу.
Зважаючи на викладене, в цій справі митний орган не спростував дійсності поданих до митного оформлення основних документів, достовірності зазначених у них відомостей, контрактну ціну оцінюваних товарів, а також не довів об`єктивну неможливість перевірити вартість операції на підставі наданих позивачем документів. У той же час надані позивачем документи підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення, тому у контролюючого органу були відсутні підстави для визначення митної вартості ввезеного товару не за ціною договору, а за резервним методом, відповідно до статті 64 МК України.
За змістом частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
За правилами частини другої цієї ж статті 77 в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За приписами частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
У випадку, який розглядається, оскаржуване рішення про коригування митної вартості не відповідає наведеним вимогам, у зв`язку із чим підлягає визнанню протиправним і скасуванню. Так само підлягає визнанню протиправною і скасуванню картка відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, як похідна від рішення про коригування митної вартості.
Із урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке.
За змістом частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як видно з платіжної інструкції №529 від 23.10.2024, позивачем сплачено судовий збір у сумі 6056 грн.
Зважаючи на задоволення позовних вимог, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору на суму 6056 грн підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача як суб`єкта владних повноважень, який прийняв оскаржуване рішення.
Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 159, 162, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
в и р і ш и в:
адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Ка-Трейдинг» - задовольнити повністю.
Визнати протиправними та скасувати рішення Київської митниці про коригування митної вартості товарів №UA100130/2024/000010/2 від 30.07.2024 та картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA100130/2024/000207 від 30.07.2024.
Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ка-Трейдинг» (код ЄДРПОУ: 38792331; місцезнаходження 03124, м. Київ, вул. Миколи Василенка, буд. 7-А) судовий збір у розмірі 6056 (шість тисяч п`ятдесят шість гривень) грн за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці (код ЄДРПОУ ВП: 43997555; місцезнаходження: 03124, м. Київ, бульвар В. Гавела, буд. 8-А).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Скрипка І.М.