Україна
Донецький окружний адміністративний суд 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2026 року Справа№200/9374/25 

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитрієва В.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) справу за позовом Свідера Василя Вікторовича в інтересах ОСОБА_1 до НОМЕР_1 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії, - 
ВСТАНОВИВ:

01.12.2025 до Донецького окружного адміністративного суду, через систему “Електронний суд”, надійшов адміністративний позов Свідера Василя Вікторовича в інтересах ОСОБА_1 до НОМЕР_1 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України з вимогами:
- визнати бездіяльність НОМЕР_1 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військової частини НОМЕР_2 ) щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні з військової служби по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців, тобто за період з 24 жовтня 2024 року по 25 квітня 2025 року, виходячи із його середнього грошового забезпечення, розрахованого відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, протиправною;
- зобов`язати НОМЕР_1 мобільний прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військову частину НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з військової служби по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців, тобто за період з 24 жовтня 2024 року по 25 квітня 2025 року, виходячи із його середнього грошового забезпечення, розрахованого відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100. 
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач у період з 27.07.2015 по 23.10.2024 проходив військову службу у Державній прикордонній службі України, в тому числі у НОМЕР_1 мобільному прикордонному загоні Державної прикордонної служби України (військовій частині НОМЕР_2 ). Вказав, що після звільнення з військової служби, відповідач, на виконання судового рішення у справі №200/8978/24, виплатив 31.10.2025 грошове забезпечення у розмірі 131881,18 грн, проте середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з військової служби по день фактичного розрахунку військовою частиною НОМЕР_2 виплачений не був.
Відповідач позов не визнав, надав відзив на адміністративний позов у якому вказав, що військовослужбовці мають особливий порядок виплати грошового забезпечення та розрахунків під час звільнення, який визначається статутами ЗСУ та відповідними постановами Кабміну, а не нормами трудового законодавства, а тому, положення статей 116 (розрахунок при звільненні) та 117 (середній заробіток за затримку розрахунку) Кодексу законів про працю на військовослужбовців, не поширюються.
Також вказав, що при виключенні позивача із списків особового складу та всіх видів забезпечення військової частини НОМЕР_2 були виплачені всі кошти, які підлягали до виплати позивачу на день звільнення. Жодних заперечень щодо суми виплати від позивача не надходило. На виконання рішення Донецького окружного суду від 01.04.2024 року у справі № 200/8978/24 військовою частиною було проведено остаточний розрахунок з позивачем при звільненні, а саме, нараховано та виплачено 131 881,18 грн. Таким чином, з прийняттям судового рішення, яким присуджено на користь позивача певні суми коштів, статті 116 та 117 КЗпП України не застосовуються, оскільки зобов`язання роботодавця виплатити заборгованість із заробітної плати та компенсацію замінюється на зобов`язання виконати судове рішення на користь позивача, що не регулюється матеріальними нормами трудового права. Тобто, немає обґрунтованих підстав стверджувати, що ці положення КЗпП України передбачають право на отримання компенсації за затримку виплати заробітної плати, що мала місце після того, як її сума була встановлена судом. У задоволенні позову просив відмовити.
Сторона позивача надала відповідь на відзив у якій висловлено незгоду з позицією відповідача. 
Ухвалою судді Донецького окружного адміністративного суду від 05.12.2025 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), витребувано у відповідача докази у справі.
Ухвалою суду від 23.12.2025 витребувано докази у відповідача.
Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив на нього, суд встановив наступне.
Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , про що свідчить наявна в матеріалах справи копія паспорта громадянина України ID картка № НОМЕР_4 та витяг з реєстру територіальної громади, має статус учасника бойових дій відповідно до посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_5 від 15 червня 2022 року.
Наказом начальника НОМЕР_1 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 17 травня 2022 року №82-ОС “Про особовий склад” позивача зараховано до списків особового складу загону та поставлено на всі видів забезпечення.
Наказом начальника НОМЕР_1 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 23 жовтня 2024 року №358-ОЄ “Про особовий склад” позивача виключено зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення.
На фінансовому забезпеченні у НОМЕР_1 мобільному прикордонному загоні Державної прикордонної служби України позивач перебував з 01 жовтня 2022 року по 23 жовтня 2024 року, що підтверджується довідкою про доходи ОСОБА_1 №89.
Вказані вище обставини встановлені рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 01.04.2025 у справі №200/8978/24, що набрало законної сили 02.10.2025.
Так, рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 01.04.2025 у справі №200/8978/24 вирішено, зокрема зобов`язати НОМЕР_1 мобільний прикордонний загін Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) нарахувати ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 01.10.2022 по 31.12.2022 з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України “Про Державний бюджет України на 2022 рік” станом на 01.01.2022, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно додатків 1, 14 до постанови Кабінету Міністрів України “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” від 30.08.2017 №704 та здійснити його виплату з урахуванням раніше виплачених сум та зобов`язати НОМЕР_1 мобільний прикордонний загін Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) нарахувати ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 01.01.2023 по 19.05.2023, допомоги для оздоровлення за 2023 рік з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України “Про Державний бюджет України на 2023 рік” станом на 01.01.2023, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно додатків 1, 14 до постанови Кабінету Міністрів України “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” від 30.08.2017 №704 та здійснити його виплату з урахуванням раніше виплачених сум.
На виконання судового рішення відповідач нарахував та 31.10.2025 виплатив позивачеві грошове забезпечення у розмірі –– 131 881,18 грн, що підтверджується банківською випискою, платіжною інструкцією №2330 від 30.10.2025 та не є спірним між сторонами.
На заяву представника позивача щодо виплати середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні з військової служби по день фактичного розрахунку, відповідач листом від 03.12.2025 повідомив про відсутність правових підстав для задоволення поданої заяви, оскільки порядок виплати середнього заробітку передбачений нормами Кодексу законів про працю не розповсюджується на військовослужбовців.
Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення нарахування та виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи спір по суті, суд керувався наступним.
Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.
У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.
Відповідно до статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.
Наведена редакція статті 117 КЗпП України набрала законної сили з 19.07.2022.
Таким чином, приписи чинної редакції статті 117 КЗпП України законодавець обмежив виплату середнього заробітку 6 місяцями.
Наведена правова позиція узгоджується із висновком судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладеному у постанові від 06.12.2024 у справі № 440/6856/22.
Суд звертає увагу, що правовідносини, які регулюються статтею 117 Кодексу законів про працю України, пов`язані із недотриманням роботодавцем свого обов`язку провести повний розрахунок з працівником при звільненні.
Відповідно до частини третьої статті 24 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Отже, період затримки розрахунку у цій справі починається з 24.10.2024 (наступний день після звільнення зі служби).
Так, на виконання рішення суду у справі № 200/8978/24, відповідачем нараховано та виплачено 31.10.2025 позивачеві грошове забезпечення в сумі 131881,18 грн.
Таким чином, відповідачем було порушено вимоги ст.116 КЗпП України, якою передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення, а саме в частині нарахування та виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні
Оскільки відповідачем у справі не було здійснено повного розрахунку із позивачем у визначені ст.116 КЗпП України строки з вини останнього, зазначене є правовою підставою для його відповідальності згідно зі ст.117 КЗпП України.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.10.2025 у справі № 489/6074/23 дійшла висновку про наявність підстав для відступу від висновків Касаційного адміністративного суду, викладених у постанові від 06.12.2024 у справі № 440/6856/22 та сформулював висновок, що обмеження періоду нарахування відшкодування за затримку розрахунку при звільненні шістьма місяцями, запроваджене до статті 117 КЗпП України Законом № 2352-IX, установлює максимальну межу відповідальності роботодавця. Ця законодавча межа не нівелює фундаментальних принципів розумності, справедливості та пропорційності, а також не змінює компенсаційного характеру відповідної виплати.
Також, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.10.2025 у справі № 489/6074/23 зазначила, що розглядаючи спори про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні після 19.07.2022, необхідно брати до уваги співмірність заявленої до стягнення суми відшкодування з огляду на конкретні обставини справи. При здійсненні такої оцінки необхідно керуватися критеріями, встановленими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц (зокрема, враховувати розмір простроченої заборгованості, її співвідношення із середнім заробітком, поведінку сторін тощо) для забезпечення справедливого балансу інтересів сторін трудових правовідносин.
При цьому, у справі № 489/6074/23 розрахунки середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку здійснювались із врахуванням Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100.
Так, Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі по тексту Порядок №100).
Відповідно до пункту 2 Порядку №100 у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.
Пунктом 5 Порядку №100 передбачено, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.
Відповідно до пункту 8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.
Згідно з довідкою №110 від 26.12.2025, що надана відповідачем на вимоги ухвали суду, середньоденне грошове забезпечення позивача становить 1705,90 грн.
Таким чином, період затримки розрахунку з 24.10.2024 по 30.10.2025 становить 372 дні, при цьому, з урахуванням положень статті 117 КЗпП України виплаті працівникові належить його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців, що становить 184 дні (з 24.10.2024 по 25.04.2025).
Отже, середній заробіток позивача за час затримки розрахунку при звільнені становить 313885,60 грн (184 дні х 1705,90 грн), що значно перевищує суму виплати на виконання судового рішення у справі №200/8978/24.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.10.2025 у справі № 489/6074/23 вважала справедливим підходом розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку враховуючи відсоткове співвідношенні суми заборгованості від загального розміру належних при звільненні виплат та зменшення відшкодування до суми, співмірної з порушенням.
Так, суд ураховує, що при звільнені позивачу виплачено 591 099,73 грн, що підтверджується довідкою №110 від 26.12.2025 (грошове забезпечення – 38699,50 грн + компенсація невикористаної щорічної відпустки 72842 грн + компенсація невикористаної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій 242806,67 грн + грошова допомога при звільненні – 234135 грн + індексація грошового забезпечення 2616,56 грн), сума виплати за рішенням суду складає 131881,18 грн, отже загальна сума належних при звільненні позивача виплат становить 722980,91 грн (591 099,73 + 131881,18).
Таким чином, недоплачена сума належного позивачу грошового забезпечення при звільненні у розмірі 131881,18 грн, у процентному виразі дорівнює 22,31 % від 722980,91 грн.
Отже, ураховуючи, що середній заробіток за 184 дні затримки виплати грошового забезпечення склав 313885,60 грн, з урахуванням принципу співмірності, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні складає 70027,88 грн (22,31% від 313885,60 грн).
На підставі викладеного вище, суд, з урахуванням принципу справедливості, зазначає, що середній заробіток позивача за час затримки розрахунку при звільненні становить 70027,88 грн.
Отже, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправною бездіяльність НОМЕР_1 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військової частини НОМЕР_2 ), яка полягає у не нарахуванні та не виплаті ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачеві середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 70027,88 грн.
Суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в частині виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за вісь період з 24 жовтня 2024 року по 25 квітня 2025 року. 
Суд застосував співмірність, отже позовні вимоги задовольняє частково.
Відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України розподіл судових витрат не здійснюється.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 243, ст. 246, ст.255, ст. 293, ст. 295, ст. 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Свідера Василя Вікторовича в інтересах ОСОБА_1 до НОМЕР_1 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність НОМЕР_1 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ), яка полягає у не нарахуванні та не виплаті ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Зобов`язати НОМЕР_1 мобільний прикордонний загін Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) (ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 70027,88 грн.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/). 

Суддя В.С. Дмитрієв