П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
28 листопада 2025 року                                                                                            місто Київ
                                                                              
справа № 759/24072/24
                                                                       провадження № 22-ц/824/12075/2025
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача -  Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., 
 
сторони:
позивач -  Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг-Понг»
відповідач -  ОСОБА_1 
 
розглянувши  у порядку письмового провадження в приміщенні суду в місті Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг-Понг»
 
на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 21 лютого 2025 року, ухвалене у складі судді Єросової І.Ю.,
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг-Понг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
 
В С Т А Н О В И В:
 
У листопаді 2024 року позивач ТОВ «Фінансова компанія «Пінг-Понг» звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит №101099466 від 12 квітня 2021 року у розмірі 67125 грн. 
Позов обґрунтовано тим, що 12 квітня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 101099466. Позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконала, внаслідок чого, виникла заборгованість за кредитним договором в сумі 67125,00 грн., що складається з: тіла кредиту у розмірі 15000 грн, відсотків у розмірі 50625 грн. та комісії у розмірі 1500 грн.
У подальшому, у правовідносинах за вказаною заборгованістю була здійснена заміна кредитора у зобов`язанні з ТОВ «Мілоан» на ТОВ «Фінансова компанія «Пінг-Понг» на підставі договорів факторингу від 29 липня 2021 року та 24 січня 2022 року. Боржника було повідомлено про заміну кредитора в зобов`язанні досудовою вимогою щодо виконання договірних зобов`язань. 
Посилаючись на викладене, представник позивача просив про задоволення позову.
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 21 лютого 2025 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ТОВ «Фінансова компанія «Пінг-Понг»до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості.
Не погоджуючись з таким рішенням суду,  позивач ТОВ «Фінансова компанія «Пінг-Понг» подав 20 травня 2025 року апеляційну скаргу через  підсистему «Електронний суд», в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити та здійснити розподіл судових витрат.
 Вважає, рішення суду першої інстанції необґрунтованим та таким що ухвалено з порушенням норм матеріального права при недотриманні норм процесуального права.
Зазначає, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про відсутність доказів, які б підтверджували факт укладення між сторонами договору про споживчий кредит  № 101099466 від 12 квітня 2021 року та погодження відповідачем його умов, оскільки такі докази містяться в матеріалах справи.
Кредитний договір підписаний електронним підписом, використання якого не можливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, та без здійснення входу ним на веб-сайт за допомогою логіна і пароля особистого кабінету на офіційному сайті первісного кредитора - ТОВ «Мілоан». 
Зауважує, що відповідачем як до суду першої інстанції, так і до суду апеляційної інстанції, не надано жодних доказів на спростування факту укладення кредитного договору, або спростування факту перерахування та отримання ним кредитних коштів. Також, відсутні докази на підтвердження факту, що персональні дані відповідача (копія паспорта громадянина України, РНОКПП, реквізити банківської картки, на яку первісним кредитором здійснено перерахування позичених грошових коштів, номер телефону, адреса електронної пошти), були використані неправомірно для укладення кредитного договору від його імені. Будь-яких пояснень стосовного того, яким чином відповідні дані наявні у первісного кредитора відповідач не надав.
 Також зазначає, що в матеріалах справи наявна копія платіжного доручення № 26692286 від 12 квітня 2021 року, що є належним та допустимим доказом на підтвердження перерахування первісним кредитором кредитних коштів відповідачу. 
Щодо висновків суду першої інстанції, про відсутність серед матеріалів справи доказів набуття позивачем права вимоги до відповідача за кредитним договором звертає увагу суду що, апелянт в якості додатків апеляційної скарги долучає витяг з Додатку № 1 до Договору відступлення прав вимоги № 05Т від 29 липня 2021 року та витяг з Додатку № 1 до Договору факторингу № 1/15 від 24 січня 2022 року. Звертає увагу, що такі документи не було долучено до позовної заяви через технічний збій підсистеми «Електронний суд» при їх поданні, про що позивачу не було відомо.
Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу відповідач  ОСОБА_1  не скористалась.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 23 червня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі.
Ухвалою Київського апеляційного суду від  24 листопада 2025 року в складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Справу розглянуто в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.
Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем недоведено належними та допустимими доказами заявлених до ОСОБА_1 позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з такими з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Колегія суддів звертає увагу, що 19 липня 2025 року позивачем подано до суду заяву з повідомленням про державну реєстрацію зміни найменування юридичної особи з ТОВ «Фінансова компанія «Пінг-Понг»на ТОВ «Солвентіс».
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. 
Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (ст.ст. 205, 207 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч.ч. 4, 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Положеннями ст. 12 зазначеного Закону передбачено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Водночас електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
При цьому, з системного аналізу зазначених вище положень закону вбачається, що з урахуванням особливостей вищевказаного договору, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису позичальника лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Встановлено, що 12 квітня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 101099466, відповідно до умов п. 1.1 якого кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим договором, на строк визначений п. 1.3. договору надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п. 1.2. договору (далі - кредит), а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі - плата) у встановлений п. 1.4. договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором.
Як убачається з умов п. 1.2 - 1.5 Розділу 1 кредитного договору, сума кредиту становить 15000 грн. у валюті - гривня; кредит надається строком на 30 днів з 12 квітня 2021 року, термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом - 12 травня 2021 року; сукупна вартість кредиту складає 7125 грн у грошовому виразі та 578 відсотків річних у процентному значенні, і включає в себе складові, визначені у п. 1.5.1-1.5.2 цього договору.
З умов п. 6.1 договору вбачається, що кредитний договір укладено в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений на веб-сайті товариства miloan.ua, а згідно з п. 6.5, цей договір сторони визначили таким, що прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі.
Відповідно до платіжного доручення № 26692286 від 12 квітня 2021 року, платник ТОВ «Мілоан» перерахував ОСОБА_1 на банківську картку VISA № НОМЕР_1 грошові кошти у розмірі 15000 грн із зазначенням платежу: кошти згідно договору № 101099466.
Правом на подання відзиву чи будь - яких заперечень чи пояснень в суді першої інстанції відповідачка ОСОБА_1 не скористалась, відповідно, нею не доведено протилежного - в матеріалах справи відсутні докази, які б спростовували факт укладення кредитного договору від 12 квітня 2021 року № 26692286 між нею та ТОВ «Мілоан». 
Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Звертаючись до суду з позовними вимогами про стягнення коштів за договором кредиту, укладеного з відповідачем то ТОВ «Мілоан», ТОВ «Фінансова компанія «Пінг-Понг»долучив договір факторингу № 05Т від 9 липня 2021 року, укладений між ТОВ «Мілоан» та ТОВ "Діджи Фінанс». Відповідно до умов пп.1.1. розділу 1 «Предмет договору» ТОВ «Мілоан» зобов`язується відступити ТОВ «Діджи Фінанс» права вимоги за кредитними договорами вказаними у Реєстрі боржників, укладеними між кредитором і боржниками.
Також, з укладеного 24 січня 2022 року між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «Пінг-Понг»договору факторингу № 1/15 убачається, що ТОВ «Фінансова компанія «Пінг-Понг» зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Діджи Фінанс»  за плату, а ТОВ «Діджи Фінанс» зобов`язується відступити ТОВ «Фінансова компанія «Пінг-Понг» свої права грошової вимоги до боржників, зазначених у відповідних реєстрах прав вимоги (п. 1.1 Договору факторингу № 1/15).
Отже, умовами договорів факторингу визначено, що відступлення права вимоги до боржників відбувається за відповідними реєстрами боржників, що є обов`язковою частину договору факторингу. 
Проте, як вбачається з матеріалів справи, під час розгляду справи у суді першої інстанції таких реєстрів позивачем надано не було, про що і зазначив суд першої інстанції у своєму рішенні, як підставу для відмови у задоволенні позову.
В апеляційній скарзі, ТОВ «Фінансова компанія «Пінг-Понг»посилається на технічний збій підсистеми «Електронний суд», що став поважною причиною не надання до позовної заяви витягів з відповідних реєстрів боржників, оскільки з опису вкладення до цінного листа, направленого відповідачу, під № 8 значиться «Витяг з Додатку № 1 до Договору відступлення права вимоги № 05Т від 29 липня 2021 року», а під № 11 - «Витяг з Додатку № 1 до Договору факторингу № 1/15 від 24 січня 2022 року». Відповідно, це підтверджує намір позивача подати витяги з реєстрів боржників до суду, проте з незалежних від нього причин не знав, що такі не були долучені до позовної заяви, оскільки під час її подання, система електронного суду про це «не сигналізувала».
Проте такі докази не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції, виходячи з наступного. 
Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до положень ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». 
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього ч. 1, 3 ст. 367 ЦПК України.
Виходячи з наведеного, суд апеляційної інстанції приймає нові докази лише у виняткових, виключних випадках, при наявності об`єктивних обставин, що унеможливлювали подання таких доказів у суді першої інстанції. 
Позивачем не наведено належного обґрунтування причини не подання відповідних витягів з реєстрів боржників, які за умовами договорів факторингу від 29 липня 2021 року та 24 січня 2022 року, є обов`язковою частиною договору, що підтверджують перехід права вимоги за кредитними договорами, до суду першої інстанції, а посилання в апеляційній скарзі на технічний збій системи «Електронного суду» при поданні позову, що призвело до помилки при завантаженні додатків та необізнаність позивача про такі обставини, колегією суддів відхиляються, оскільки: по - перше, в позовній заяві серед додатків взагалі відсутня інформація щодо долучення таких реєстрів до позову, по - друге, позовна заява була подана 12 листопада 2024 року, а оскаржуване рішення ухвалено 21 лютого 2025 року, тобто у позивача було більш ніж три місяці для ознайомлення з матеріалами справи в суді першої інстанції, що знаходиться у м. Києві, як і місцезнаходження позивача, по - третє - вказівка в описі листа, направленого відповідачу свідчить тільки про те, що під № 8 та № 1 позивач направив боржнику відповідні витяги з реєстрів, що для суду не має значення, оскільки право вимоги встановлюється судом за наявними саме в матеріалах справи доказами.
Відповідно, висновок суду першої інстанції щодо недоведеності позивачем права грошової вимоги за кредитним договором від 12 квітня 2021 року, укладеним між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 № 101099466, є обґрунтованим та таким, що відповідає матеріалам справи.
Щодо висновків суду першої інстанції  про неукладення кредитного договору від 12 квітня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 № 101099466 та відсутність доказів перерахування коштів колегія суддів вважає такий помилковим, проте зазначене не впливає на вирішення спору судом першої інстанції по суті. 
Відсутність доказів переходу права вимоги за кредитним договором від первісного кредитора ТОВ «Мілоан» до ТОВ «Діджи фінанс» та в подальшому до ТОВ «Фінансова компанія «Пінг-Понг», що підтверджується відповідними витягами з реєстрів боржників, свідчить про відсутність у матеріалах справи належних та допустимих доказів на підтвердження наявності у позивача ключового права - права вимоги. 
За змістом ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст.375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись  ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390  ЦПК  України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг-Понг» залишити без задоволення.
Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 21 лютого 2025 року залишити  без змін.
Постанова  набирає законної сили негайно з моменту її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач:                                                                  О.І. Шкоріна
 
Судді:                                                                                     Л.Д. Поливач
 
                                                                                                А.М. Стрижеус