ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 598/1374/25	Головуючий у 1-й інстанції Щербата Г.Р. 	
Провадження № 22-ц/817/49/26 	Доповідач - Храпак Н.М.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2026 року  м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
Головуючої - Храпак Н.М. 
Суддів -  Гірський Б. О., Хома М. В., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні, цивільну справу № 598/1374/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Зачепіло Зоряна Ярославівна, на рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 01 жовтня 2025 року, ухваленого суддею Щербатою Г.Р., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АРАГОН» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

у липні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АРАГОН» (далі – ТОВ «Фінансова компанія «АРАГОН») звернулося в суд із позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитному договору в сумі 48905,20 грн.
В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що 19.12.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «АРАГОН» та відповідачем ОСОБА_1 укладений договір про надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту №2966768, підписаний відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором UA648974. Відповідно до умов вказаного договору №2966768, позивач надав відповідачу ОСОБА_1 кредит в сумі 2000 грн., строком на 30 днів, до 18.01.2022 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом знижена процентна ставка у розмірі 1,9 % суми кредиту за кожен день користування кредитом (693,5% річних), стандартна процентна ставка у розмірі 2,3 % суми кредиту за кожен день користування кредитом (839,50% річних), шляхом перерахування кредитних коштів на платіжну банківську картку НОМЕР_1 , емітовану MONOBANK. У випадку повернення суми кредиту та сплати процентів за користування кредитом протягом трьох календарних днів, після закінчення строку надання кредиту, проценти за користування кредитом не нараховуються протягом вказаних трьох календарних днів, в іншому випадку, проценти за користування кредитом нараховуються за стандартною процентною ставкою з першого дня прострочення. День виникнення заборгованості починається з наступного дня після настання строку сплати платежу за кредитом та/або нарахованими процентами згідно з умовами цього договору, крім випадку, передбаченого п.4.6. цього договору. Сума заборгованості постійно оновлюється кредитодавцем в режимі реального часу в особистому кабінеті позичальника на сайті кредитодавця. В межах строку кредитування відповідач зобов`язаний був сплачувати позивачу проценти, однак порушивши умови кредитного договору, відповідач не повертає кредитні кошти, та не сплачує відсотки за користування кредитом, в результаті чого, станом на 10.07.2025 року виникла заборгованість по кредиту, що складає заборгованість по договору про надання фінансового кредиту в сумі 48905,20 грн, а саме: 2000, 00 грн – заборгованість за тілом кредиту; 43282,00 грн – заборгованість за нарахованими відсотками; 3014,64 грн – збитки завдані інфляцією за період з 01.03.2022 року по 01.04.2025 року; 608,56 грн – три проценти річних за період з 24.02.2022 року по 01.04.2025 року.
Рішенням Збаразького районного суду Тернопільської області від 01 жовтня 2025 року позов задоволено.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АРАГОН» 48905 грн 20 коп заборгованості по договору про надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту №2966768 від 19.12.2021 року.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АРАГОН» судові витрати понесені на оплату судового збору в сумі 2422 грн 40 коп та правову допомогу в сумі 5000 грн 00 коп.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Зачепіло З.Я., посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, ненадання належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 01 жовтня 2025 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги заявник зазначив, що заявлені позивачем суми процентів до стягнення не ґрунтуються на умовах договору і наданому самим же позивачем розрахунку, а тому і не підлягають задоволенню.
Іншого належного розрахунку, який би узгоджувався із матеріалами справи, умовами договору, позивач не представив, хоча в цій частині саме на ньому лежить процесуальний обов`язок доказування. При цьому, наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитом, підготовлений робітниками організації - є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача.
Документами, які можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені згідно нормам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», оскільки лише первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та складені під час здійснення господарської операції - є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій.
Проте, позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту та його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, та ін.), тому не має підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків, зазначені в розрахунку та довідці є правильними.
Крім того, вказують, що у зазначеному договорі про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 2966768 від 19.12.2021 року сторони погодили суму договору у розмірі 2000,00 гривень (п.2.1 Договору), строк дії Договору - 30 днів (п.3.1 Договору), тобто до 18.01.2022. 
З Графіку платежів до Договору про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту № 2966768 від 19.12.2021 вбачається, що датою повернення позики та сплати нарахованих процентів є 18.01.2022; сума позики, що підлягає поверненню, складає 2000, 00 грн; сума нарахованих процентів, що підлягає поверненню, складає 1140, 00 грн. Разом до сплати 3140 грн.
Звертають увагу суду, що оскільки після закінчення строку кредитування у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти та з ОСОБА_1 не було погоджено продовження строку користування кредитом, а відтак заявлена позивачем вимога в частині стягнення з відповідача заборгованості за нарахованими відстотками у розмірі 43282, 00 грн є незаконною.
Відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , до суду апеляційної інстанції не поступав.
Частиною 1 статті 368 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково.
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.
Судом встановлено, що 19.12.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «АРАГОН» та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір надання коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту №2966768 (далі Договір), за умовами якого кредитодавець зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі 2000 грн на засадах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (а.с.17-20).
Позичальник підписав договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA648974 в порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію».
Згідно з п.3.1 договору, кредит надається строком на 30 днів до 18 січня 2022 року (включно) від дати отримання позичальником кредиту, але не більше 30 днів.
Пунктом 3.2 договору передбачено, що позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в строк визначений п.3.1 цього договору.
Датою отримання кредиту позичальником вважається дата зарахування відповідної суми на рахунок платіжної карти позичальника, зареєстрованої позичальником у особистому кабінеті на сайті кредитодавця (п. 3.4. Договору).
Нарахування процентної ставки за користування кредитом залежить від фактичного виконання позичальником умов цього договору, а саме: 4.1. Знижена процентна ставка в розмірі 1,9 процентів від суми кредиту за кожен день користування кредитом (плата за користування кредитом (проценти) є фіксованою і становить 693,5% річних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом) застосовується на період строку надання кредиту, зазначеного в п. 3.1. даного договору, якщо позичальник здійснить повне погашення кредиту в цей строк надання кредиту або протягом трьох робочих днів, що слідує за датою. визначеною в п. 3.1. даного договору. Проценти нараховуються за фактичне число календарних днів користування кредитом за виключенням дня отримання кредиту та включаючи дату його повернення, крім випадку передбаченого п. 4.6. цього договору. У випадку дострокового погашення кредиту, нарахування процентів здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом, враховуючи день погашення. Знижена процентна ставка скасовується з дати її застосування, у разі якщо до відносин між сторонами застосовується Стандартна процентна ставка (п. 4.1 Договору).
Пунктом 4.2 договору передбачено, що стандартна процентна ставка в розмірі 2,3% процентів від суми кредиту за кожен день користування кредитом (плата за користування кредитом (проценти) є фіксованою і становить 839,50% річних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом) застосовується у межах строку надання кредиту, зазначеного в п. 3.1. цього договору, якщо позичальник не виконав умови, передбачені в п. 4.1. даного договору. Проценти нараховуються за фактичне число календарних днів користування кредитом за виключенням дня отримання кредиту та включаючи дату його повернення. У випадку застосування стандартної процентної ставки, кредитодавець надає позичальнику інформацію щодо визначення сукупної вартості кредиту та графіку погашення заборгованості у вигляді оновленого графіку платежів.
Якщо кредит надавався на акційних умовах по ставці 1,9% в день, то у разі пролонгації цього договору позичальник сплачує 1,90% від суми кредиту за кожний день користування кредитом (693, 50% річних), починаючи з другого дня пролонгації, та 1,90% за перший день продовженого строку кредиту (пункт 4.3. Договору).
Згідно пункту 4.6 договору, у випадку повернення суми кредиту та сплати процентів за користування кредитом протягом трьох календарних днів після закінчення визначеного пункту 3.1 цього Договору строку проценти за користування кредитом не нараховуються протягом вказаних трьох календарних днів, в іншому випадку проценти за користування кредитом нараховуються відповідно до умов п. 4.2. цього Договору з першого дня прострочення. В будь-якому випадку проценти нараховуються до повного виконання позичальником своїх зобов`язань по сплаті заборгованості за цим Договором, проте не більше ніж 100 (сто) календарних днів з першого дня прострочення, після чого нарахування процентів може бути припинено кредитодавцем в односторонньому порядку.
Пунктом 11.2.1 договору передбачено, що дія цього договору припиняється після закінчення строку, визначеного п.3.1.
Підписуючи цей договір, позичальник засвідчує, що: кредитодавець в додатку №1 «Графік платежів», який є невід`ємною частиною договору позики, надав позичальнику детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, інших фінансових зобов`язань позичальника, зазначивши повну інформацію, надання якої вимагається законодавством України; він до підписання цього договору ознайомлений із правилами надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «ФК «Арагон», повністю їх розуміє, погоджується з ними і зобов`язується неухильно дотримуватися, повний текст яких розміщено на сайті кредитодавця (п.п. 11.4.4, 11.4.5).
Відповідно до Додатку № 1 до договору надання коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту №2966768 від 19.12.2021 «Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит», підписаного відповідачем ОСОБА_1 19.12.2021 за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором UA648974: чиста сума кредиту: 2 000 грн; строк кредиту: 30 днів; проценти за користування кредитом 1140 грн, загальна вартість кредиту 3 140 грн (а.с.20. зворіт).
Позивач ТОВ «Фінансова компанія «АРАГОН» на виконання умов договору №2966768 від 19.12.2021, надало відповідачу ОСОБА_1 грошові кошти в кредит в розмірі 2000,00 грн., перерахувавши 19.12.2021 року кредитні кошти на платіжну банківську картку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 , емітовану MONOBANK, що підтверджується інформаційною довідкою ТОВ “ПрофітГід” (а.с.16).
Із наданих позивачем розрахунків заборгованості за кредитним договором №2966768 від 19.12.2021, вбачається, що ОСОБА_1 заборгованість складає 48905,20 грн, а саме: 2000, 00 грн – заборгованість за тілом кредиту; 43282,00 грн – заборгованість за нарахованими відсотками; 3014,64 грн – збитки завдані інфляцією за період з 01.03.2022 року по 01.04.2025 року; 608,56 грн – три проценти річних за період з 24.02.2022 року по 01.04.2025 року (а.с.15, 21).
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач не в повній мірі виконав взяті на себе зобов`язання, чим порушив права позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення з нього в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінасова компанія «АРАГОН» заборгованості в сумі 48 905,20 грн
Проте, колегія суддів з такими висновками суду в повному обсязі погодитися не може, з огляду на таке.
За правилом частини першої статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За змістом статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно зі статтею 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Матеріали справи свідчать про те, що оспорюваний договір укладений в електронній формі.
Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується також Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію».
Зокрема, в ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» зазначено, що Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.
Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому, одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини 1 статті 3 Закону).
Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону).
Згідно із частиною 6 статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини 8 статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону визначає, яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Із системного аналізу положень вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору, щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.
Матеріалів справи підтверджено, що ОСОБА_1 за особливостями укладення кредитного договору в електронній формі шляхом підписання за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором UA648974, 19.12.2021 уклав договір надання коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту №2966768 з ТОВ «ФК «АРАГОН».
Зі змісту договору встановлено, що ОСОБА_1 при його оформленні зазначив свої персональні дані, зокрема реєстраційний номер облікової картки платника податків, паспортні дані, номер телефону.
Отже, у відповідності до вимог ч.6 та 8 ст.11 і ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», відповідач ознайомився та погодився з умовами договору, а тому сторони досягли усіх істотних умов щодо суми кредиту, строку кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, розмір і тип процентної ставки та уклали в належній формі кредитний договір.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що ТОВ «ФК «АРАГОН» свої зобов`язання перед відповідачем за договором про надання коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту від 19.12.2021 виконало та надало йому кредит в сумі 2000 грн, що підтверджено довідкою ТОВ «Профітгід», згідно якої слідує, що в рамках договору про надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів № ПГ-19 від 04.01.2021 та на підставі платіжної інструкції (замовлення) відправника переказу грошових коштів на рахунок отримувача за наступними реквізитами: номер платіжної інструкції 278179, надавач платіжних послуг ТОВ «ПрофітГід», платник ТОВ «ФК «АРАГОН», номер транзакції 33993-16257-07813, дата переказу коштів 19.12.2021, сума переказу 2000 грн, номер платіжної картки отримувача НОМЕР_1 , емітент платіжної картки отримувача MONOBANK, код авторизації 704549, код RRN 003082413826, призначення переказу видача кредиту по договору 2966768 (а.с.16).
Крім того, з наявних в матеріалах справи розрахунку заборгованості за договором про надання коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту від 19.12.2021, вбачається надання кредитних коштів клієнту та отримання таких коштів клієнтом.
Дані докази в сукупності підтверджують отримання відповідачем кредитних коштів 19.12.2021 в сумі 2000 грн, оскільки і сума отриманих коштів, і дата їх отримання відповідають умовам кредитного договору №2966768 від 19.12.2021, укладеного між ТОВ «ФК «АРАГОН» та ОСОБА_1 .
Разом з тим, слід звернути увагу на те, що відповідачем не надано суду першої інстанції і не представлено апеляційному суду належних і допустимих доказів того, що відповідні кредитні кошти не були отримані відповідачем.
Окрім цього, ТОВ «ПрофітГід» не є банківською установою, а має статус фінансової установи, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, зокрема надання кредитів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття, обслуговування рахунку, тому відповідно, ТОВ «ФК «АРАГОН» не може надати первинні банківські документи.
Тому у колегії суддів відсутні підстави для сумніву, що ОСОБА_1 не було перераховано визначену умовами договору кредитних коштів, що підтверджується наведеними доказами та не спростовано відповідачем, який будь-яких претензій щодо невиконання позивачем свого обов`язку по наданню коштів протягом дії договору не заявляв.
Відтак посилання представника відповідача, на те, що матеріали справи не містять доказів видачі ОСОБА_1 кредиту є необґрунтованими та безпідставними, оскільки спростовуються наведеним судом обставинами та дослідженими доказами, яким суд надав відповідну правову оцінку.
Таким чином, встановивши факт укладення між позивачем та відповідачем кредитного договору, а також факт отримання відповідачем коштів за договором кредиту та їх неповернення у відповідності до умов вказаного договору та у строки визначені сторонами, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь ТОВ «ФК «АРАГОН», заборгованості за тілом кредиту в розмірі 2 000 грн.
Щодо стягнення з відповідача заборгованості за процентами у розмірі 43282,00 грн колегія суддів в повному обсязі не погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а також невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, виходячи з такого.
Згідно з правовою позицією, викладеною у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12, провадження №14-10цс18), від 04 липня 2018 року (провадження №14-154цс18) та від 31 жовтня 2018 року (провадження № 14-318цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від вказаного правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.
У справі, яка переглядається судом встановлено, що відповідно до положень п.3.1 Договору надання коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту №2966768 від 19 грудня 2021 року кредит надавався строком на 30 днів до 18 січня 2022 року (включно) від дати отримання позичальником кредиту, але не більше 30 днів.
Пунктом 11.2.1 договору передбачено, що дія цього договору припиняється після закінчення строку, визначеного п.3.1.
Разом з тим, пунктом 11.8. передбачено, що строк кредиту, визначений п. 3.1. цього договору позики, може бути змінений (збільшений), за умови оплати позичальником процентів, нарахованих на фактичний залишок заборгованості за кредитом.
Однак, матеріали справи не містять та позивачем не надано суду доказів, що відповідачем, з часу отримання кредиту, сплачувались кошти на погашення заборгованості та, що строк кредитування відповідача за договором №2966768 від 19 грудня 2021 року був пролонгований кредитодавцем, тобто з ОСОБА_1 не було погоджено продовження строку користування кредитом.
Отже, враховуючи умови договору, а саме п.11.2.1 який містить умови припинення дії договору, договір припинив свою дію 18 січня 2022 року.
Таким чином, позикодавець має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування 30 днів, тобто до 18 січня 2022 року.
При цьому, згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за Договором надання коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту №2966768 від 19 грудня 2021 року, слідує, що нарахування процентів за користування кредитними коштами здійснювалося за період з 18.04.2022 по 31.05.2025 за зниженою відсотковою ставкою 1,9%, що становить 1139 календарних днів, тобто первісним кредитором було здійснено нарахування процентів за користування кредитними коштами поза межами строку кредитування (а.с.7-13).
Таким чином, виходячи із суми позики у розмірі 2000,00 грн, узгодженої сторонами процентної ставки у розмірі 1,9% за день та строку користування кредитом, визначеного у п. 3.1 Договору тривалістю 30 днів, заборгованість відповідача за відсотками за договором №2966768 від 19 грудня 2021 року за період з 19.12.2021 по 18.01.2022 року становить 1140 грн, виходячи з розрахунку: 2000 грн *1,9% = 38 грн сума коштів, що має сплачуватися відповідачем щоденно протягом строку дії договору за користування отриманими у позику коштами, 38грн * 30 (строк дії договору) = 1140 грн.
На вказані обставини суд першої інстанції уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості за відсотками за договором надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту №2966768 від 19 грудня 2021 року в розмірі 43282,00 грн.
Що стосується позовної вимоги про стягнення з відповідача 3014,64 грн –інфляційних втрат за період з 01.03.2022 року по 01.04.2025 року та 608,56 грн – три проценти річних за період з 24.02.2022 року по 01.04.2025 року, то вони є безпідставними, оскільки пунктом 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Верховний Суд вже робив висновки щодо застосування пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Зокрема, вказувалося, що:
на договір про надання поворотної фінансової допомоги (позики) розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06 вересня 2023 року в справі № 910/8349/22);
на кредитний договір розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 жовтня 2023 року в справі № 706/68/23 (провадження № 61-8279св23).
Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється:
(1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування;
(2) в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит;
(3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
З огляду на вказане та те, що з 24 лютого 2022 року і по даний час в Україні діє воєнний стан, колегія суддів вважає, що підстав нараховувати відповідачу інфляційних втрат за період з 01.03.2022 року по 01.04.2025 року та три проценти річних за період з 24.02.2022 року по 01.04.2025 року у розмірі 3623,20 грн не має, тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Зачепіло Зоряна Ярославівна слід задовольнити частково, рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 01 жовтня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АРАГОН» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АРАГОН» заборгованість за договором надання коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту №2966768 від 19 грудня 2021 року у розмірі 3140 грн., з яких 2000 грн – заборгованості за тілом кредиту, 1140 грн – заборгованості за нарахованими відсотками.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Щодо розподілу судових витрат, апеляційний суд зазначає.
За приписами статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Отже, розподіл судових витрат, понесених стороною у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції та її переглядом, зокрема, у суді апеляційної інстанції, має здійснити той суд, який ухвалює остаточне рішення у справі, враховуючи загальні правила розподілу судових витрат.
З мотивувальної частини постанови вбачається, що суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову на загальну суму 3140, 00 грн.
За подання до суду першої інстанції позовної заяви ТОВ «ФК «АРАГОН» сплатило 2422,20 грн судового збору, проте його вимоги підлягають задоволенню на 6,42% від заявленої ціни позову (48905,20 грн).
Отже, із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «АРАГОН» слід стягнути судовий збір, сплачений за розгляд справи в суді першої інстанції у розмірі 155,51 грн.
Також, зважаючи на наведені вище висновки апеляційного суду про часткове задоволення позову, то в силу статті 141 ЦПК України, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «ФК «АРАГОН» підлягає стягненню витрати на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в суді першої інстанції у розмірі, пропорційно задоволеним позовним вимогам (6,42% від 5000 грн), що в сумі становить 321 грн.
Таким, чином, із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «АРАГОН» слід стягнути судові витрати понесені за розгляд справи в суді першої інстанції у розмірі 476,51 грн (321 + 155,51 грн).
За подання апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції, ОСОБА_1 сплатив судовий збір в розмірі 4542,00 грн та за наслідками апеляційного перегляду суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог апеляційної скарги, тому судовий збір підлягає стягненню з ТОВ «ФК «АРАГОН» на користь ОСОБА_1 пропорційно до задоволених вимог апеляційної скарги (93,58 %) у розмірі 4250,40 грн.
Зважаючи на те, що предметом апеляційного оскарження є рішення у справі, що стосується стягнення заборгованості, ціна позову у якій не перевищує 250 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому відповідно до частини 3 статті 389 ЦПК України судове рішення апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 35, 259, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Зачепіло Зоряна Ярославівна, задовольнити частково.
Рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 01 жовтня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АРАГОН» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АРАГОН» (місце знаходження: вул.Гетьмана Вадима, 1, прим.1028/3, м.Київ, код ЄДРПОУ 42014911) заборгованість за договором надання коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту №2966768 від 19 грудня 2021 року у розмірі 3140 грн., з яких 2000 грн – заборгованості за тілом кредиту, 1140 грн – заборгованості за нарахованими відсотками.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АРАГОН» судові витрати понесені за розгляд справи в суді першої інстанції в розмірі 476,51 гривень.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АРАГОН» на користь ОСОБА_1 судовий збір за суд апеляційної інстанції в розмірі 4250,40 гривень.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуюча        Н.М. Храпак

Судді:        Б.О. Гірський

М.В. Хома