Справа № 526/739/25 
Провадження № 3-в/526/3/2026

П О С Т А Н О В А

09 січня 2026 рокусуддя Гадяцького районного суду Полтавської області Максименко Л.В., розглянувши подання начальника відділення поліції №1 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області Ростислава Ярошенка про вирішення питання щодо звільнення ОСОБА_1 від відбування адміністративного стягнення у зв`язку із закінченням строку давності виконання судового рішення,

в с т а н о в и в:

постановою Гадяцького районного суду Полтавської області від 10 квітня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення, і накладено адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту терміном 5 (п`ять) діб з відбуванням в ІТТ.
Начальник ВП №1 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області Ростислав Ярошенко звернувся до суду із поданням про вирішення питання щодо звільнення ОСОБА_1 від відбування адміністративного стягнення у зв`язку із закінченням строку давності виконання судового рішення, посилаючись на те, що виконати зазначену постанову не є можливим у зв`язку з тим, що на той час ОСОБА_1 перебував в розшуку як СЗЧ та 04.06.2025 був доставлений до ВСП м. Миргорода, а наразі перебуває у лавах ЗСУ, що унеможливлює виконання стягнення у виді адміністративного арешту.
Дослідивши матеріали подання, приходжу до наступного висновку.
Відповідно до ст. ст. 304, 305 КУпАП контроль за правильним та своєчасним виконанням постанови про накладення адміністративних стягнень здійснюється органом (посадовою особою), який виніс постанову, та іншими органами державної влади в порядку, встановленому законом. Питання, пов`язані з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, вирішується органом (посадовою особою), який виніс постанову.
Порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах визначається цим Кодексом та іншими законами України (ч. 2 ст. 246 КУпАП).
Статтею 298 КУпАП встановлено, що постанова про накладення адміністративного стягнення є обов`язковою для виконання державними і громадськими органами, підприємствами, установами, організаціями, посадовими особами і громадянами.
Відповідно до ч. 2 ст. 300 КУпАП орган Національної поліції забезпечує виконання постанови про адміністративний арешт у порядку, встановленому законами України.
Разом з тим, порядок та процедура виконання постанов про накладення усіх видів адміністративних стягнень детально регламентується розділом V (ст. 298-330) КУпАП, глава 25 якого містить основні (загальні) положення, а принцип обов`язковості виконання таких постанов для державних і громадських органів, підприємств, установ, організацій, посадових осіб і громадян закріплений у ст. 298 цього Кодексу.
За приписами ст. 303 КУпАП не підлягає виконанню постанова про накладення адміністративного стягнення, якщо її не було звернуто до виконання протягом трьох місяців з дня винесення.
Судом встановлено, що постановою Гадяцького районного суду Полтавської області від 10 квітня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення, і накладено адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту терміном 5 (п`ять) діб з відбуванням в ІТТ
Постанова суду від 10 квітня 2025 року щодо ОСОБА_1 є чинною, набрала законної сили та 22 квітня 2025 року своєчасно була звернута до виконання.
Тобто, постанова про накладення адміністративного стягнення щодо ОСОБА_1 звернута до виконання протягом трьохмісячного строку, передбаченого ст. 303 КУпАП.
У травні 2025 року на адресу ВП №1 було направлено нагадування щодо необхідності виконання постанови Гадяцького районного суду Полтавської області від 10 квітня 2025 року щодо ОСОБА_1 в частині відбуття ним адміністративного арешту терміном 5 (п`ять) діб з відбуванням в ІТТ. 
30 травня 2025 року ВП №1 надіслало повідомлення про неможливість виконання постанови, оскільки останній був відсутній за місцем проживання, на дзвінки не відповідав. На даний час за ухвалою суду перебуває під цілодобовим домашнім арештом.
3 липня №1 надіслало повідомлення про неможливість виконання постанови, оскільки ОСОБА_1 проходить службу в ЗСУ. Доказів цього факту суду не надано.
Під час виконання постанови можуть бути вирішені, зокрема, питання про відстрочку виконання постанови про накладення адміністративного стягнення та припинення її виконання (ст.ст. 301, 302 КУпАП).
Кодекс України про адміністративні правопорушення не містить положень щодо звільнення від відбування адміністративного стягнення у зв`язку із закінченням строків давності виконання постанови про накладення адміністративного стягнення, а містить положення лише щодо застосування давності виконання постанов про накладення адміністративних стягнення у разі їх несвоєчасного звернення до виконання органом (посадовою особою), який виніс таку постанову.
Положеннями КУпАП передбачено, що орган (посадова особа), який виніс постанову про накладення адміністративного стягнення, може припинити її виконання, при цьому звільнення особи від відбування адміністративного стягнення у зв`язку із закінченням строку давності виконання судового рішення не передбачено.
За наявності обставин, зазначених у пунктах 5, 6 і 9 статті 247 цього Кодексу (видання акта амністії, якщо він усуває застосування адміністративного стягнення; скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність; смерть особи, щодо якої було розпочато провадження в справі), орган (посадова особа), який виніс постанову про накладення адміністративного стягнення, припиняє її виконання (статті 247, 302 КУпАП).
Інших підстав припинення виконання постанови про накладення адміністративного стягнення, діючим КУпАП не передбачено. Оскільки жодна з перелічених вище обставин не настала, підстави для визнання такою, що не підлягає до виконання постанова Гадяцького районного суду Полтавської області від 10 квітня 2021 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 151 КУпАП відсутні.
Положення Кодексу України про адміністративні правопорушення, не містить поняття строків давності виконання постанови суду про накладення адміністративного стягнення, тобто законодавцем залишено поза сферою свого регулювання питання щодо строків виконання таких постанов, створивши при цьому ситуацію безстрокового виконання такого рішення суду.
Водночас норми КУпАП не передбачають звільнення особи від відбування адміністративного стягнення у вигляді адміністративного арешту, накладеного постановою суду, в зв`язку із закінченням строку давності виконання судового рішення.
З приводу вимог застосувати до правовідносин аналогію закону з галузі кримінального права та застосувати до ОСОБА_1 положення ст. 80 КК України, зазначаю наступне.
У своєму поданні начальник ВП №1 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області Ростислав Ярошенко зазначає, що виконати адміністративне стягнення відносно ОСОБА_1 у виді адміністративного арешту терміном 5 (п`ять) діб не є можливим, оскільки виконати зазначену постанову не є можливим у зв`язку з тим, що на той час ОСОБА_1 перебував в розшуку як СЗЧ та 04.06.2025 був доставлений до ВСП м. Миргорода, а наразі перебуває у лавах ЗСУ, що унеможливлює виконання стягнення у виді адміністративного арешту.
При цьому, до подання не долучено належних доказів на підтвердження перебування ОСОБА_1 у лавах ЗСУ.
У поданні міститься посилання на аналогію Закону, зокрема на ст. 80 КК України, яка регламентує звільнення від відбування покарання у зв`язку з закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.
Зокрема зазначено, що відповідно до принципу верховенства права давність виконання постанови судді про накладення стягнення у виді адміністративного арешту в адміністративному праві не може тривати довше, ніж давність виконання обвинувального вироку суду у кримінальному праві, у якому особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано: 2 роки у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі (яким і є арешт згідно п. 8 і 9 ст. 51, 60 КК; п. 7 ч.1 ст. 24, 32 КУпАП); 3 роки у разі засудження до покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі за злочин невеликої тяжкості.
Крім того, КСУ у п. 3.4 і 3.6 свого рішення від 11.10.2011 (справа № 10-рп/2011), аналізуючи положення міжнародних актів, наголосив, що «не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення», а відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним». У цьому рішенні КСУ поширив певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Отже, звертаючись до положень Кримінального кодексу України, а саме ст. 80, яка розташована у розділі ХІІ «Звільнення від покарання та його відбування», її норми регламентують звільнення особи від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.
Згідно ч. 1 цієї статті особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки, зокрема, 2 роки у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі.
Проте, станом на дату звернення до суду з таким поданням 26.12.2025 року, строки давності, на які посилається начальник органу поліції у своєму поданні (2 роки) не закінчилися, оскільки постанова у справі про адміністративне стягнення винесена судом 10 квітня 2025 року. 
Також, частиною 3 ст. 80 КК України передбачено, що перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються.
Отже, якщо подання містить звернення до аналогії права, суд акцентує увагу, що в даному випадку ОСОБА_1 , знаючи що до нього застосовано судом адміністративне стягнення у вигляді адміністративного арешту, про що є розписка про отримання ним відповідної постанови від 10.04.2025, за відомими адресами не проживав, на телефонні дзвінки працівників поліції не відповідав, що свідчить про ухилення його від відбування покарання.
Тому, з урахуванням наведеного, вважаю що подання начальника №1 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області Ростислава Ярошенка є необґрунтованим та передчасним, а тому задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. 298, 300, 302, 304, 326 КУпАП України, суддя,

п о с т а н о в и в:

- подання начальника відділення поліції №1 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області №1 про звільнення ОСОБА_1 від відбування адміністративного стягнення у виді адміністративного арешту у зв`язку із закінченням строку давності виконання судового рішення – залишити без задоволення.
Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови до Полтавського апеляційного суду через Гадяцький районний суд. 

Головуюча: Л. В. Максименко