ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"08" грудня 2025 р.                                                            Справа №907/694/25

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді                                                            Орищин Г.В.
суддів                                                                                Галушко Н.А.
                                                                                          Желіка М.Б.,
розглянув без повідомлення (виклику) представників сторін апеляційну скаргу Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», м. Київ в особі філії «Карпатський лісовий офіс» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України»
на рішення Господарського суду Закарпатської області від 08.09.2025 (повне рішення складено 08.09.2025, суддя А.А. Худенко) 
у справі №907/694/25
за позовом     Фізичної особи-підприємця Остапчука Ярослава Андрійовича, м. Радехів Червоноградського району Львівської області
до     відповідача     Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», м. Київ в особі філії «Карпатський лісовий офіс» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», м. Ужгород Закарпатської області,
про     стягнення 141  712,54 грн, з яких 103  600 грн заборгованості за поставлений товар, 9718,66 грн сума трьох процентів річних та 28  393,88 грн інфляційних втрат

Фізична особа-підприємець Остапчук Ярослав Андрійович коли звернувся з позовом до Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в особі філії «Карпатський лісовий офіс» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» про стягнення 141 712,54 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що між ФОП Остапчуком Я.А. та ДП «Радехівське ЛМГ» 01.06.2022 укладено договір купівлі-продажу № 1, відповідно до умов якого, продавець зобов`язався поставити товар, а покупець - прийняти його та оплатити в установлений строк. Стверджує, що поставка товару на суму 153 600 грн підтверджена підписаною та скріпленою печаткою відповідача видатковою накладною, яка будучи первинним бухгалтерським документом, засвідчує факт здійснення господарської операції, перехід права власності на товар та, відповідно, виникнення у відповідача обов`язку його оплатити.
Позивач вказав, що відповідач визнавав існування заборгованості, зокрема у листі філії «Радехівське лісомисливське господарство» ДП «Ліси України» від 11.07.2023 № 697/06, де зазначено про наявність боргу у сумі 153600 грн та підтверджено його перехід до правонаступника. Таке визнання також підтверджено повідомленням філії «Карпатський лісовий офіс» ДП «Ліси України» від 04.03.2025 про прийняття активів і пасивів ліквідованої філії та намір погасити заборгованість. 
Таким чином, внаслідок неналежного виконання відповідачем договору купівлі-продажу № 1 від 01.06.2022, в останнього виникла заборгованість у розмірі 103 600 грн. Крім того, у зв`язку із простроченням виконання відповідачем грошового зобов`язання, позивачем заявлено до стягнення 28  393,88 грн інфляційних втрат та 9718,66 грн 3% річних.

Господарський суд Закарпатської області 08.09.2025 ухвалив рішення, яким позовні вимоги задоволив частково, стягнув з Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в особі філії «Карпатський лісовий офіс» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» на користь Фізичної особи-підприємця Остапчука Ярослава Андрійовича 141  331,54 грн, з яких: 103  600 грн – сума основного боргу, 9693,46 грн – 3% річних, 28 038,08 грн – інфляційні втрати, а також судові витрати. В іншій частині позову відмовлено.
Судом першої інстанції задоволено вимогу про стягнення основного боргу у повному обсязі, а інфляційні втрати та 3% річних, здійснивши їх належний перерахунок, стягнуто у правильно визначеному розмірі.
Відповідач не погодився з ухваленим рішенням місцевого господарського суду, оскаржив його в апеляційному порядку, позаяк вважає його таким, що прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність між сторонами належним чином укладеного договору купівлі-продажу № 1 від 01.06.2022 та факту поставки товару саме в межах цього договору, не врахувавши вимоги Цивільного кодексу України щодо обов`язковості погодження істотних умов договору та необхідності письмової форми його укладення. Вказаний договір, на думку скаржника, не містить визначеного предмета, відсутні специфікації, акти приймання-передачі та будь-які інші документи, які б дозволили однозначно ідентифікувати зв`язок між передачею товару та умовами договору, що виключає можливість визначення відповідних правовідносин договірними.
Апелянт звертає увагу, що видаткова накладна, на яку послався місцевий суд, не містить посилання на договір № 1 від 01.06.2022, а лише загальну вказівку «основний договір», що унеможливлює ідентифікацію її як документу, складеного саме на виконання цього договору.  
Також відповідач наголошує, що суд першої інстанції неправильно застосував вимоги ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», оскільки видаткова накладна не містить обов`язкового реквізиту -конкретної підстави здійснення господарської операції. Відсутність чіткої вказівки на конкретний договір, на думку скаржника, не дозволяє вважати накладну належно оформленим первинним документом у розумінні закону та не дає можливості однозначно встановити, що товар передано саме в межах договірних зобов`язань.
Вважає, що матеріали справи не містять доказів того, що передача товару здійснювалася в межах договору № 1 від 01.06.2022, а тому відсутні підстави для застосування інфляційних втрат, трьох процентів річних та інших санкцій, які можуть бути нараховані виключно у випадку доведеного порушення конкретного зобов`язання.
З врахуванням вказаних обставин, апелянт вважає, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Позивач, заперечуючи доводи апеляційної скарги, подав відзив, в якому зазначив, що між сторонами належним чином укладено договір купівлі-продажу № 1 від 01.06.2022, в межах якого ним здійснено поставку товару, що підтверджується підписаною відповідачем та скріпленою печаткою останнього видатковою накладною. На підставі договору, а також вимог статей 692 та 530 ЦК України, обов`язок відповідача здійснити оплату виник після прийняття товару та оформлення відповідної накладної.
Позивач посилається на усталену практику Верховного Суду, відповідно до якої, видаткова накладна засвідчує факт поставки товару та виникнення договірних зобов`язань, навіть за відсутності інших документів, якщо сам факт господарської операції підтверджений і не заперечується покупцем. 
Позивач також звертає увагу, що відповідач прийняв товар без будь-яких зауважень щодо кількості, якості чи оформлення документів, не відмовився від поставки та фактично набув право власності на товар, що свідчить про належне виконання договору з боку продавця та підтверджує обов`язок відповідача здійснити оплату у повному обсязі.
Крім того, зазначив, що відповідач не надав жодного доказу існування іншого договору між сторонами, а тому будь-які твердження про інші правові умови передачі товару є безпідставними та спрямовані на уникнення відповідальності. Також, посилається на офіційні відповіді ДП «Радехівське ЛМГ» та його правонаступників — філій ДП «Ліси України» від 11.07.2023 та від 04.03.2025, в яких прямо підтверджено факт укладення договору № 1, здійснену поставку товару, розмір заборгованості та обов`язок її погашення.
З врахуванням зазначеного, позивач стверджує, що відповідач сам визнав як існування договірних відносин, так і факт отримання товару та наявність заборгованості, що спростовує доводи апеляційної скарги та підтверджує правомірність висновків суду першої інстанції.
З огляду на приписи ч. 10 ст. 270 ГПК України, з врахуванням ціни позову, розгляд апеляційної скарги Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в особі філії «Карпатський лісовий офіс» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», здійснюється Західним апеляційним господарським судом без виклику представників сторін. 
Розглянувши матеріали справи та дослідивши наявні докази, судова колегія встановила таке:
01.06.2022 між Фізичною особою-підприємцем Остапчуком Ярославом Андрійовичем (за договором – продавець) та ДП «Радехівське ЛМГ» (за договором – покупець) укладено договір купівлі-продажу № 1, за змістом якого, продавець зобов`язався поставити, передати належний йому товар у власність покупцеві, а покупець зобов`язався прийняти товар та сплатити його вартість на умовах даного договору.
Відповідно до п. 1.2 договору, загальний обсяг товару, що продається за цим договором, визначається протягом строку дії умов договору з урахуванням кількості та асортименту товару за всіма переданими відповідно до умов цього договору окремими партіями товару. Передача товару здійснюється продавцем покупцю на підставі відповідних довіреностей або печатки покупця з підписом осіб, відповідальних за приймання-передачу товару (п.2.1). Перехід права власності на товар відбувається у момент передачі товару на складі продавця, що оформляється накладною (п.2.2). Загальна сума договору визначається, виходячи з цін на товар, асортименту та загальної кількості товару, проданого відповідно до умов договору (п.3.1). Розрахунок проводиться у гривнях повністю,  шляхом перерахування суми вартості товару на поточний рахунок продавця. Покупець здійснює оплату вартості товару згідно отриманої від постачальника накладної протягом 07 календарних днів з моменту поставки (п.3.2). Продавець зобов`язаний: передати покупцеві товар, визначений у кожній конкретній накладній; замінити товар неналежної якості протягом 14 (чотирнадцяти) днів з моменту купівлі товару на аналогічний товар інших розміру форм, габариту, фасону, комплектації, тощо. У разі виявлення різниці в ціні покупець проводить необхідний перерахунок з продавцем (п.4.2). Покупець має обов`язком, прийняти товар,  крім випадків, коли він має право вимагати заміни товару або право відмови від договору; сплатити повну вартість за отриманий товар у встановлений цим договором термін; у випадку прострочення оплати товару - сплатити продавцю всі штрафні санкції та відшкодовувати завдані таким простроченням збитки, в тому числі втрачену вигоду (п.4.3). У випадку порушення своїх зобов`язань за цим договором,  сторони несуть відповідальність визначену цим договором та чинним законодавством. Порушенням зобов`язання є його не виконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (п.5.1). Договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2022. Якщо ні одна з сторін не заявить до закінчення терміну дії договору про припинення договірних відносин, договір автоматично пролонговується до 31 грудня наступного календарного року (п.6.1). У разі, коли на момент закінчення терміну дії договору покупець не виконав зобов`язання, договір продовжує діяти до повного виконання покупцем зобов`язань (п. 6.2).
Згідно видаткової накладної № 23 від 26.10.2022, Фізичною особою-підприємцем Остапчуком Я.А. здійснено поставку товару — бетон М300 — на адресу Державного підприємства «Радехівське лісомисливське господарство» у кількості 60 мі на загальну суму 153 600 грн. Зазначений документ містить підписи та печатки обох сторін.
На підставі вказаної видаткової накладної, 26.10.2022 позивачем, як постачальником, було сформовано та направлено відповідачу рахунок на оплату № 1 за поставлений бетон М300 на загальну суму 153 600 грн.
Матеріалами справи підтверджено, здійснення відповідачем часткової оплати вартості поставленого товару на загальну суму 50 000 грн, згідно платіжних інструкцій: № 2557 від 22.09.2023 на суму 20 000 грн; № 2651 від 29.09.2023 на суму 5 000 грн; № 4128 від 26.01.2024 на суму 5 000 грн; № 4247 від 09.02.2024 на суму 5 000 грн; № 4343 від 16.02.2024 на суму 5 000 грн; № 4587 від 08.03.2024 на суму 10 000 грн.
Згідно наказу Першого заступника Голови Державного агентства лісових ресурсів України № 973 від 04.11.2022 «Про припинення Державного підприємства «Радехівське лісомисливське господарство» визначено припинити Державне підприємство «Радехівське лісомисливське господарство» шляхом реорганізації в порядку приєднання до Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України».
У зв`язку з наведеним, позивачем було скеровано на адресу філії «Радехівське лісомисливське господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» звернення № 17 від 20.06.2023, у якому ФОП Остапчук Я.А. інформував про наявність у підприємства заборгованості та просив надати інформацію щодо результатів розгляду зазначеного звернення.
Листом № 697/06 від 11.07.2023 філія «Радехівське лісомисливське господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» повідомила позивача, що згідно з передавальним актом від 23.01.2023, заборгованість у розмірі 153 600 грн передано на баланс філії «Радехівське лісомисливське господарство» ДП «Ліси України», як правонаступника Державного підприємства «Радехівське лісомисливське господарство». Додатково, у листі зазначено, що філія отримала від ДП «Радехівське ЛМГ» значні борги та перебуває у складному фінансовому стані, проте підтверджує намір погасити заборгованість у повному обсязі.
Надалі, на адресу філії «Радехівське лісомисливське господарство» ДП «Ліси України» позивачем була направлена претензія № 16 від 31.01.2025, в якій повідомлено про фактичну сплату відповідачем частини заборгованості на суму 50 000 грн та заявлено вимогу щодо сплати залишку заборгованості в розмірі 103 600 грн, а також пені за порушення умов оплати поставленого товару.
У відповідь на вказану претензію, філією «Карпатський лісовий офіс» ДП «Ліси України» листом № 3785/39.7.1-2025 від 04.03.2025 повідомлено, що у зв`язку з реорганізацією Державного підприємства «Радехівське лісомисливське господарство» та подальшим припиненням господарської діяльності філії «Радехівське лісомисливське господарство» ДП «Ліси України», відповідно до наказу ДП «Ліси України» № 1849 від 18.10.2024 «Про припинення філії «Радехівське лісове господарство» шляхом її закриття», всі активи та пасиви передано до філії «Карпатський лісовий офіс» ДП «Ліси України», яка зобов`язується вжити усіх необхідних заходів для погашення вищевказаної заборгованості у найкоротші строки.
Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду з вимогою стягнути з відповідача 141 712,54 грн, з яких: 103 600 грн – заборгованість за поставлений товар, 9 718,66 грн – 3% річних та 28 393,88 грн – інфляційні втрати.

Оцінивши наявні у справі докази та перевіривши їх відповідність встановленим обставинам, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення відсутні, з огляду на таке: 
Пункт 1 ч.2  ЦК України  передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ч. 1  ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
В цьому  випадку, між сторонами виникли взаємні права та обов`язки на підставі укладеного договору купівлі-продажу № 1 від 01.06.2022.
Згідно з  ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Предметом договору купівлі-продажу може бути майно (товар), яке є у продавця на момент укладення договору або буде створене (придбане, набуте) продавцем у майбутньому (ст.656 ЦК України).
Відповідно до  ст. 662 ЦК України,  продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.
Аналіз статей  669,  671,  673,  682 Цивільного кодексу України  свідчить про те, що предмет договору купівлі-продажу (поставки), зокрема майно (товар), характеризується певними критеріями (ознаками), встановленим у договорі: кількістю, асортиментом, якістю, комплектністю.
Отже, товар має відповідати вимогам щодо асортименту, комплектності, кількості та якості, тари та (або) упаковки товару у відповідності до умов договору, і тільки в цьому випадку вважається, що продавець належним чином виконав свій обов`язок щодо передачі товару у власність.
При цьому, поняття асортимент, комплектність, кількість, якість не є тотожними поняттями. Вони різняться за юридичним змістом, правовою природою, а також і за обсягом прав покупця. Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 02.02.2023 у справі № 916/604/21.
Положеннями договору купівлі-продажу № 1 закріплено, що передача товару здійснюється продавцем покупцю на підставі відповідних довіреностей або печатки покупця з підписом осіб, відповідальних за приймання-передачу товару. Перехід права власності на товар відбувається у момент передачі товару на складі продавця, що оформляється накладною.
Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду про те, що при укладенні зазначеного договору сторонами попередньо погоджено, що підтвердженням факту поставки товару є саме видаткова накладна.
У відповідності до позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 30.11.2022 у справі № 916/36/22, суб`єкти господарської діяльності можуть укладати господарські договори, в тому числі договори поставки, у письмовій формі як шляхом складення єдиного документу за підписом обох сторін, так і у спрощеній формі на підставі видаткових накладних, які в розумінні  ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Положення про документальне забезпечення записів в бухгалтерському обліку та  Цивільного кодексу України, є первинними документами, що містять відомості про господарську операцію, підтверджують її здійснення та засвідчують факт самої поставки товару, а тому, є підставою виникнення у сторін зобов`язань, зокрема обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач отримав від позивача товар на загальну суму 153  600 грн, що підтверджується наявною в матеріалах справи, видатковою накладною № 23 від 26.10.2022, котра підписана продавцем та містить відтиск печатки ФОП Остапчука Я.А., а також підписана зі сторони покупця та містить відтиск печатки останнього.
Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду та критично оцінює покликання відповідача щодо неможливості встановлення факту передачі товару з огляду на наступне:
Відповідно до ч.3  ст.203 ЦК України, волевиявлення учасника має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
В силу приписів  ст.204 ЦК України, правомірність правочину презюмується.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства (ст. 207 ЦК України).
Згідно з положеннями  ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Тобто, не лише позивач повинен доводити обставини, на які він посилається в обґрунтування своїх вимог, але й відповідач (відповідачі) повинні довести свої заперечення проти позову.
За змістом до положень ч. 1, 2  ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України, зокрема, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
У відповідності до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 23.07.2019 у справі № 918/780/18, печатка відноситься до даних, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні відповідних правовідносин.
Отже, встановивши наявність відбитку печатки покупця на укладеному між сторонами договорі, а також на видатковій накладній, беручи до уваги те, що останній  не довів фактів протиправності використання своєї печатки чи доказів її втрати,  апеляційний суд вважає, що покупець несе повну відповідальність за законність використання його печатки, зокрема, при нанесенні її відбитків на документи, що фіксують здійснення господарських операцій.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ст. 530 ЦК України).
За умовами  ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до  статті 692 ЦК України,  покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Згідно з  ст. 193 ГК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Відповідно до  ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Матеріалами справи підтверджено, що Державним підприємством «Радехівське лісомисливське господарство» та його правонаступниками протягом різних періодів здійснено часткову оплату поставленого товару на загальну суму 50 000 грн. Дана обставини відповідачем не оспорювалась.
Крім того, з інформації, викладеної у листі філії «Радехівське лісомисливське господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» № 697/06 від 11.07.2023 та листі філії «Карпатський лісовий офіс» Державного підприємства «Ліси України» № 3785/39.7.1-2025 від 04.03.2025, які долучені до матеріалів справи, вбачається, що відповідачу було відомо про наявність заборгованості та необхідність її погашення.
Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції, оцінивши докази та матеріали справи, дійшов висновку, що судом першої інстанції обґрунтовано встановлено законність вимоги позивача про стягнення заборгованості в розмірі 103  600 грн.
Щодо заявлених до стягнення з відповідача 28  393,88 грн інфляційних втрат та 9718,66 грн 3% річних, колегія суддів зазначає наступне:
Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом наведеної норми закону, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.
Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2025 у справі № 903/602/24, нарахування, передбачені ст. 625 ЦК України, не є штрафними санкціями, а становлять особливий компенсаційний вид відповідальності, що відрізняється від штрафної, яка проявляється, наприклад, у стягненні пені чи штрафу. Вони входять до складу грошового зобов`язання та виступають способом захисту майнового права і законного інтересу.
Норми  ст. 625 ЦК України  спрямовані в першу чергу на те, щоб через неправомірні дії боржника (прострочення) право власності кредитора не було порушене, оскільки внаслідок знецінення національної грошової одиниці купівельна спроможність коштів, які б кредитор міг одержати за належного виконання боржником своїх грошових зобов`язань, буде значно меншою, що має відповідно наслідком зменшення майнового блага кредитора.
Перевіривши здійснений позивачем розрахунок, колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду про те, що розмір 3% річних становить 9 693,46 грн, а сума інфляційних нарахувань складає 28038,08 грн.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права, належно оцінив докази, навів мотиви відхилення доводів відповідача та ухвалив законне й обґрунтоване рішення.
Відповідно до статей 73, 74 ГПК України, доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.
Згідно з ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 ст. 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
У відповідності до ст. 78 ГПК України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79 ГПК України).
Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. 
Арґументи, наведені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції, не доводять порушення або неправильного застосування судом під час розгляду справи норм матеріального та процесуального права, а тому не можуть бути підставою для зміни чи скасування ухваленого у цій справі рішення. 
З врахуванням викладеного вище в сукупності, колегія суддів вважає,  що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм чинного законодавства та встановлених обставин і матеріалів справи.
Судові витрати, у відповідності до ст. 129 ГПК України, покладаються на скаржника.
Керуючись ст. 129, 269, 273, 275, 277, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні вимог апеляційної скарги Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в особі філії «Карпатський лісовий офіс» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» відмовити.
Рішення Господарського суду Закарпатської області від 08.09.2025 у справі № 907/694/25 залишити без змін.
Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає.
Справу повернути в Господарський суд Закарпатської області.

Головуючий суддя                                                                      Г.В. Орищин

суддя                                                                                          Н.А. Галушко

суддя                                                                                          М.Б. Желік