ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2026 року	Львів	Справа № 140/10911/24 пров. № А/857/32328/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі :

головуючого судді : Кухтея Р.В.,
суддів : Носа С.П., Шевчук С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2024 року (ухвалене головуючим-суддею Дмитруком В.В. в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м. Луцьку) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася в суд із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України (далі - ГУ ПФУ) в Запорізькій області, ГУ ПФУ у Волинській області, в якому просила протиправними дії ГУ ПФУ в Запорізькій області щодо відмови у призначенні їй пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” №796-XII від 28.02.1991 (далі - Закон №796-ХІІ) та зобов`язати відповідача зарахувати період її проживання в зоні гарантованого добровільного відселення та призначити і виплачувати пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 цього Закону з часу виникнення права, 30.08.2024.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 11.11.2024 позовні вимоги були задоволені частково. Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Запорізькій області №032950010924 від 22.08.2024 в частині не зарахування ОСОБА_1 періоду навчання з 01.09.1987 по 26.06.1989 у навчальному закладі СПТУ-3 с-ще Білоріченський Ворошиловоградської області до періодів проживання в зоні гарантованого добровільного відселення та зобов`язано ГУ ПФУ в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону №796-ХІІ, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ГУ ПФУ в Запорізькій області подало апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою відмовити позивачці у задоволенні позовних вимог повністю.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що до періодів проживання в зоні гарантованого добровільного поселення не зараховано період навчання з 01.09.1987 по 26.06.1989 в СПТУ-3, оскільки навчальний заклад не розташовано в зоні гарантованого добровільного відселення, періоди роботи в Білорусі з 04.09.1989 по 11.10.1991. Вказує, що виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує з фактом фізичного перебування особи у забрудненій зоні у зв`язку з постійним проживанням, або у зв`язку з роботою в такій місцевості. При цьому, як вбачається зі змісту ст.55 Закону №796-ХІІ, зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи. Таким чином, зазначає, що станом на 01.01.1993 у позивачки відсутній необхідний період проживання у зоні гарантованого добровільного відселення — 3 роки.
Позивачка не скористалася правом подачі відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк.
Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.
З матеріалів справи видно, що позивачка відповідно до довідки №2660 від 22.08.2024, виданою Волинською ОДА є громадянкою, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи (категорія 3).
Відповідно до довідки, виданою Видертським старостинським округом Камінь-Каширської міської ради Камінь-Каширського району Волинської області ОСОБА_1 дійсно з 29.08.1970 по 03.11.1989, з 10.12.1991 по 11.10.1993 була зареєстрована та проживала у АДРЕСА_1 , яке віднесене до зони гарантованого добровільного відселення внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС третьої категорії відповідно до ч.3 ст.14 Закону №796-ХІІ.
Довідкою Камінь-Каширської міської ради №4790 від 23.09.2024 підтверджено, що ОСОБА_1 зареєстрована та дійсно постійно проживає по АДРЕСА_2 з 15.10.1993 по теперішній час, який віднесений до зони гарантованого добровільного відселення III категорії відповідно до ст.14 (ч.3) Закону №796-ХІІ.
Позивачка звернулась до ГУ ПФУ із заявою про призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону №796-ХІІ.
Рішенням №032950010924 від 22.08.2024 ГУ ПФУ в Запорізькій області, за наслідками розгляду заяви позивачки, відмовило у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку у зв`язку з не підтвердженням факту постійного проживання або роботи у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 - 3 роки.
Вважаючи оспорюване рішення протиправним, позивачка звернулася до суду з даним позовом.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка має право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону №796. Щодо не зарахування відповідачем до періодів проживання в зоні гарантованого добровільного відселення періоду роботи в Білорусі з 04.09.1989 по 11.10.1991 суд врахував, що з довідки №616 від 17.07.2024, виданою Видертським старостинським округом Камінь-Каширської міської ради Камінь-Каширського району Волинської області вбачається, що позивачка у період з 29.08.1970 по 03.11.1989, з 10.12.1991 по 11.10.1993 була зареєстрована та проживала у АДРЕСА_1 , яке віднесене до зони гарантованого добровільного відселення внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС третьої категорії, при цьому, з 03.11.1989 по 11.10.1991 (період роботи в Білорусі), за який відсутні докази щодо реєстрації та проживання ОСОБА_1 на території віднесеної до зони гарантованого добровільного відселення внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС. Відтак, в цій частині рішення відповідача прийнято правомірно.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного.
Згідно ч.1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог не оскаржується, а тому суд апеляційної інстанції не надає правової оцінки спірним правовідносинам у цій частині та не вбачає підстав для застосування положень частини другої цієї статті.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України кожному громадянину гарантується право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон №796.
Відповідно до ст.49 Закону №796, пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.
Статтею 55 Закону №796 визначено умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення.
Згідно ч.1 ст.55 Закону №796, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
Відповідно до абз.5 п.2 ч.1 ст.55 Закону №796, особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, мають право на зниження пенсійного віку на 3 роки та додатково на 1 рік за 2 роки проживання або роботи, але не більше 6 років.
При цьому, початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Згідно ч.3 ст.55 Закону №796, призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” і цього Закону.
Відповідно до п.13 розділу XV “Прикінцеві положення” Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, у разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до Законів України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” та цього Закону, призначається одна пенсія за її вибором. Порядок фінансування цих пенсій встановлюється відповідними законами.
Системний аналіз вказаних правових норм свідчить про те, що призначення та виплата пенсій особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, провадиться, у разі вибору цих осіб, згідно з нормами Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” з урахуванням додаткових пільг, встановлених Законом №796. 
Іншими словами, норми спеціального закону в даному випадку застосовуються субсидіарно з нормами загального закону, доповнюють і конкретизують їх.
Таким чином, особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та яка проживала або працювала на території зони гарантованого добровільного відселення з моменту аварії на ЧАЕС до 01.01.1993, протягом не менше трьох років, має право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку. При цьому, постійне проживання такої особи або постійна праця у зазначеній зоні з моменту аварії по 31.07.1986, незалежно від часу проживання або роботи в цей період, дає особі право на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 3 роки (початкова величина), а також додатково 1 рік за кожні два повні роки проживання або роботи на такій території, але не більше 6 років.
Механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1, у редакції постанови правління ПФУ №13-1 від 07.07.2014).
Пунктом 4.7 розділу ІV Порядку №22-1 передбачено, що право особи на одержання пенсії встановлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
Відповідно до абз.9 п.п.5 п.2.1 розділу ІІ Порядку №22-1, документами, які засвідчують особливий статус особи є посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи (за наявності)) та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм ст. 55 Закону №796).
Статтею 14 Закону №796 визначено категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, для встановлення пільг і компенсацій, до яких належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, - категорія 3.
Документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та які надають право користування пільгами, встановленими Законом №796 є посвідчення “Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС” та “Потерпілий від Чорнобильської катастрофи” (ч.3 ст.65 Закону №796).
Згідно ст.15 Закону №796, довідка про період проживання, роботи на цих територіях, є підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях.
Отже, єдиним документом, який підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи та надає право користування пільгами, встановленими Законом №796, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення “Учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС” або “Потерпілий від Чорнобильської катастрофи”.
Довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.
Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 27.02.2018 по справі №344/9789/17, від 24.10.2019 по справі №152/651/17, від 25.11.2019 по справі №464/4150/17, від 27.04.2020 по справі №212/5780/16-а, від 17.05.2021 по справі №398/494/17, від 17.05.2021 по справі №336/6218/16-а.
Таким чином, факт видачі позивачці уповноваженим органом посвідчення “Потерпілий від Чорнобильської катастрофи” підтверджує факт її проживання або роботи станом на 01.01.1993 у зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років.
Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що матеріалами справи підтверджено факт проживання позивачки в зоні гарантованого добровільного відселення, що становить не менше 3 років станом на 01.01.1993 та дає їй право на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку, встановленого ст.55 Закону №796.
Водночас, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч.3, 4 ст.15 Закону №796, підставами для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування. Тобто, факт проживання особи на території зони радіоактивного забруднення засвідчує довідка органу державної влади чи органу місцевого самоврядування.
Вказане узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 27.03.2019 по справі №569/7589/17, від 10.04.2019 по справі №162/760/17 та постанові Верховного Суду від 06.05.2020 по справі №381/3359/17.
Як видно з матеріалів справи, позивачці відмовлено в призначенні пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону №796 у зв`язку з тим, що за доданими документами згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 12.12.1989, до страхового стажу не зараховано період роботи з 11.12.1991 по 31.10.2004, оскільки назва підприємства на печатці після звільнення не відповідає назві підприємства куди заявницю було працевлаштовано. Необхідно надати довідку про реорганізацію підприємства. До періодів проживання в зоні гарантованого добровільного відселення не зараховано період навчання з 01.09.1987 по 26.06.1989 в СПТУ-3, оскільки навчальний заклад не розташовано в зоні гарантованого добровільного відселення, періоди роботи в Білорусі з 04.09.1989 по 11.10.1991.
Разом з тим, позивачка у період з дня народження 29.08.1970 по 03.11.1989, з 10.12.1991 по 11.10.1993 була зареєстрована та проживала у АДРЕСА_1 , яке віднесене до зони гарантованого добровільного відселення внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС третьої категорії відповідно до ч.3 ст.14 Закону №796.
Судом також встановлено, що з 01.09.1987 по 26.06.1989 позивачка навчалась у навчальному закладі СПТУ-3 с-ще Білоріченський Ворошиловоградської (Луганської) обл за професією кондитер, що підтверджується дипломом про освіту серії НОМЕР_2 . З 04.09.1989 по 11.10.1991 позивачка працювала в Брестському тресті столових та ресторанів в Республіці Білорусь. 
Колегія суддів зазначає, що згідно довідки Камінь-Каширської міської ради №4790 від 23.09.2024 підтверджено, що ОСОБА_1 зареєстрована і дійсно постійно проживає по АДРЕСА_2 з 15.10.1993 по теперішній час, який віднесений до зони гарантованого добровільного відселення III категорії відповідно до ст.14 (ч.3) Закону №796.
Відповідно до довідки №616 від 17.07.2024, виданою Видертським старостинським округом Камінь-Каширської міської ради Камінь-Каширського району Волинської області ОСОБА_1 з 29.08.1970 по 03.11.1989 , з 10.12.1991 по 11.10.1993 була зареєстрована та проживала у АДРЕСА_1 , яке віднесене до зони гарантованого добровільного відселення внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС третьої категорії відповідно до ч.3 ст.14 Закону №796.
Вказана довідка видана на підставі записів будинкової книги та погосподарських книг сільської ради за період з 1970-2024 роки.
Так, дійсно у період з 01.09.1987 по 26.06.1989 позивачка навчалася у навчальному закладі СПТУ-3 с-ще Білоріченський Ворошиловоградської області, що підтверджується дипломом про освіту серії НОМЕР_2 .
При цьому, посилання відповідача, як на підставу відмови у призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку на те, що період, в який позивачка навчалася у навчальному закладі СПТУ-3 с-ще Білоріченський Ворошиловоградської області не зараховується до періоду проживання в зоні гарантованого добровільного відселення, оскільки СПТУ-3 не відноситься до зони гарантованого добровільного відселення. Крім того, с. Видерта (у Волинській області) знаходиться на значній відстані від Ворошиловоградської області (Луганська область), колегія суддів оцінює критично та до уваги не бере, позаяк зазначене не спростовує факту її проживання у цей період у с. Видерта Камінь-Каширського району Волинської області (на вихідних, канікулах, під час навчальної практики тощо).
Суд першої інстанції слушно зауважив, що ГУ ПФУ в Запорізькій області не враховано, що у навчальному закладі СПТУ-3 с-ще Білоріченський Ворошиловоградської області навчання переривалося на період канікул та практики, що давало можливість за наявності прямого транспортного сполучення добиратися рейсовим пасажирським транспортом з місця проживання та реєстрації позивача до місця навчання.
Відтак, колегія суддів вважає, що відповідач протиправно відмовив позивачці оспорюваним рішенням у призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку згідно ст.55 Закону №796.
З огляду на вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо часткового задоволення даного позову.
Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.
Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.3 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому судове рішення, постановлене за результатами апеляційного перегляду в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст.12, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд,,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2024 року по справі №140/10911/24 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	Р. В. Кухтей 	
судді	 	С. П. Нос 	
 	 	С. М. Шевчук