ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 січня 2026 року		Справа № 460/10776/25 пров. № А/857/34277/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача – Качмара В.Я.,
суддів – Гудима Л.Я., Онишкевича Т.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, провадження в якій відкрито за апеляційними скаргами Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 21 липня 2025 року (суддя Друзенко Н.В., м.Рівне, повний текст складено 21 липня 2025 року), -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі ГУПФ-1, ГУПФ-2), в якому просила:
визнати протиправним та скасувати рішення ГУПФ-2 про відмову у призначенні пенсії від 30.05.2025 №172650010504; 
зобов`язати ГУПФ-2 призначити пенсію із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі Закон №796-XII), з дня звернення до Управління обслуговування громадян Відділу обслуговування громадян (сервісний центр № 11) ГУПФ-1 з приводу призначення пенсії; 
зобов`язати ГУПФ-1 виплачувати пенсію із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII, з дня звернення до Управління обслуговування громадян Відділу обслуговування громадян №11 (сервісний центр) ГУПФ-1.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 21 липня 2025 року позов задоволено повністю.
Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржили відповідачі, які із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права просять рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
В апеляційних скаргах вказують, що відсутні підстави для призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку позивачу відповідно до статті 55 Закону №796-XII у зв`язку з відсутністю необхідного періоду проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993. Судом першої інстанції не враховано, що позивач з 01.09.1986 по 30.06.1990 роки навчалась у Луцькому педагогічному училищі, а м. Луцьк не відноситься до переліку населених пунктів, віднесених до зони гарантованого добровільного відселення.
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу ГУПФ-1 заперечує вимоги такої, вважає судове рішення законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на судове рішення, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.
Переглянувши справу за наявними у ній матеріалами, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач має право на призначення пенсії відповідно до статті 55 Закону №796-XII, як особа, яка станом на 01.01.1993 прожила на території зони гарантованого добровільного відселення не менше 3 років, а також прожила достатню кількість років в цій зоні для зменшення пенсійного віку на 6 років максимально.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що позивач є громадянкою, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим повторно 19.09.2023 Рівненською обласною державною адміністрацією.
Відповідно до довідки старостинського округу №8 Сарненської міської ради Рівненської області від 27.03.2025 №13/08-76, ОСОБА_2 зареєстрована в с-щі Чемерне Сарненського району Рівненської області з 01.01.1986 по 01.11.1987. Підстава видачі: погосподарська книга с-ща Чемерне 1986-1990 років, книга №1, особ.рах. № НОМЕР_2 , ст.84.
Згідно з довідкою Вирівської сільської ради Сарненського району Рівненськорї області від 26.03.2025 №1-870, ОСОБА_1 зареєстрована та проживає в с.Ясногірка та с.Селище Вирівської сільської Сарненського району Рівненської області з 11.10.1990 по даний час. Підстава видачі: погосподарські книги, будинкові книги.
У паспорті позивача наявна відмітка про реєстрацію 11.10.1990 в с.Ясногірка, а 11.08.1998 в с.Селище.
Відповідно до «Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи», затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 23.07.1991 №106 (далі Перелік), с-ще Чемерне, с.Ясногірка та с.Селище Сарненського району Рівненської області відносяться до зони гарантованого добровільного відселення (3 зона).
23.05.2025 позивач звернулася із заявою та документами до територіального органу ПФУ про призначення пенсії згідно зі статтею 55 Закону № 796-XII.
Рішенням позивачу відмовлено у призначенні пенсії відповідно до статті 55 Закону № 796-XII з тієї підстави, що відсутній необхідний період проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 – 3 роки.
У вказаному Рішенні зазначено про те, що вік заявниці 54 роки 29 днів, страховий стаж становить 38 років 6 місяців 17 днів. Період проживання заявниці в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 складає 2 роки 4 місяці 17 днів. До періодів проживання у зоні гарантованого добровільного відселення не зараховано період зазначений у довідці від 27.03.2025 №13/08-76, а саме з 26.04.1986 по 31.08.1986, оскільки у довідці відсутня інформація про факт постійного проживання у зазначеній місцевості та в період з 01.09.1986 по 30.06.1990, оскільки навчалась у Луцькому педагогічному училищі, а м. Луцьк не відноситься до Переліку. Не взято до уваги повідомлення жительки с. Чемерне ОСОБА_3 про періоди проживання позивача за час навчання у період канікул в с. Чемерне Сарненського району Рівненської області від 23.05.2025 за наступні періоди: з 12.01.1987 по 25.01.1987, з 29.06.1987 по 31.08.1987, з 12.01.1988 по 25.01.1988, з 06.07.1988 по 31.08.1988, з 12.01.1989 по 25.01.1989, з 13.07.1989 по 31.08.1989, з 12.01.1990 по 25.01.1990, оскільки відповідно до статті 55 Закону № 796-XII до періодів проживання зараховуються особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 1 січня 1993 прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон № 796-XII.
Відповідно до статті 49 Закону № 796-ХІІ пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.
За змістом абзацу першого частини першої статті 55 Закону № 796-ХІІ особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
Абзацом п`ятим пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІ передбачено, що особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у такому порядку: 3 роки (початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період) та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.
Системний аналіз наведених правових норм надає підстави для висновку, що право на зменшення пенсійного віку мають особи, які постійно проживали чи працювали у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3 років, при цьому початкова величина зниження пенсійного віку на 3 роки встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії (26.04.1986) по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Аналогічні висновки щодо застосування наведених вище правових норм викладено у постановах Верховного Суду від 6 лютого 2018 року справі № 556/1153/17, від 11 квітня 2018 року у справі № 565/1829/17.
З матеріалів справи встановлено, що рішенням ГУПФ позивачці відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону №796-ХІ з тієї підстави, що відсутній необхідний період проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 – 3 роки.
Так, відповідно до частини третьої статті 55 Закону № 796-XII, призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV) і цього Закону.
Постановою Правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року № 22-1 затверджено «Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Порядок № 22-1).
Абзацом 2 підпункту 7 пункту 2.1 розділу II Порядку № 22-1 передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, зокрема, потерпілим від Чорнобильської катастрофи:
для осіб, які постійно працювали (працюють) на територіях радіоактивного забруднення, додаються документи, видані підприємствами, установами, організаціями, органами місцевого самоврядування, що підтверджують період(и) постійної роботи в населених пунктах, віднесених до відповідних територій радіоактивного забруднення;
для осіб, які постійно проживали (проживають) на територіях радіоактивного забруднення, додаються відомості про місце проживання, зазначені у пункті 2.22 цього розділу (для підтвердження інформації про місце проживання особа може надавати відомості про місце проживання, що були внесені до документів, визначених Законом України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні».), та/або документи про проживання, видані органами місцевого самоврядування;
для осіб, які евакуйовані із зони відчуження у 1986 році, додаються документи, видані Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями;
посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону №796-XII).
Таким чином, підставою для призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, є належність особи до потерпілих від Чорнобильської катастрофи та факт проживання (роботи), а не реєстрації у зоні радіаційного забруднення.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд, зокрема, у постановах від 29 січня 2020 року у справі № 572/245/17, від 17 червня 2020 року у справі № 572/456/17, від 19 вересня 2024 року у справі № 460/23707/22, від 11 листопада 2024 року у справі № 460/19947/23.
Крім того, у постановах від 19 вересня 2019 року у справі № 556/1172/17, від 11 березня 2024 року у справі № 500/2422/23, від 19 вересня 2024 року у справі № 460/23707/22, від 02 жовтня 2024 року у справі № 500/551/23 Верховний Суд також зазначив про те, що виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у зоні радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням, або у зв`язку з роботою в такій місцевості. При цьому зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи. Крім того, недостатньо лише наявності посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи обов`язковим є підтвердження фактичного постійного проживання або роботи у відповідній зоні протягом мінімально необхідного трирічного періоду станом на 01.01.1993.
Ключовим питанням у цій справі є встановлення наявності у позивачки права на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до частини першої статті 55 Закону № 796-XII.
Згідно із зазначеною нормою, право на зниження пенсійного віку мають особи, які станом на 01.01.1993 постійно проживали або працювали у зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років. Таким чином, для застосування пільги необхідним є встановлення факту фізичного перебування особи у межах відповідної зони внаслідок постійного проживання чи роботи, що підтверджується належними документами.
Відповідно до довідки старостинського округу Сарненської міської ради Рівненської області від 27.03.2025 №13/08-76, ОСОБА_2 зареєстрована в с-щі Чемерне Сарненського району Рівненської області з 01.01.1986 по 01.11.1987. 
Згідно з довідкою Вирівської сільської ради Сарненського району Рівненської області від 26.03.2025 №1-870, ОСОБА_1 зареєстрована та проживає в с.Ясногірка та с.Селище Вирівської сільської Сарненського району Рівненської області з 11.10.1990 по даний час. 
Селище Чемерне Сарненського району Рівненської області, с.Ясногірка та с.Селище Вирівської сільської Сарненського району Рівненської області включені до переліку населених пунктів, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, та віднесені до зони гарантованого добровільного відселення.
З довідки від 16.04.2025 № 24, виданої Комунальним закладом вищої освіти «Луцький педагогічний коледж» Волинської обласної ради, вбачається, що позивачка з в період з 01.09.1986 по 30.06.1990, навчалась у Луцькому педагогічному училищі, який розташований у м. Луцьку, що не належить до зони радіоактивного забруднення, на денній формі навчання.
Водночас, вказаною довідкою також підтверджується, що за період навчання з 1986 по 1990 роки студентка ОСОБА_4 перебувала на канікулах:
– І курс – з 12.01.1987 по 25.01.1987;
з 29.06.1987 по 31.08.1987;
– ІІ курс – з 12.01.1988 по 25.01.1988;
з 06.07.1988 по 31.08.1988;
– ІІІ курс – з 12.01.1989 по 25.01.1989;
з 13.07.1989 по 31.08.1989;
– IV курс – з 12.01.1990 по 25.01.1990.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що загальна кількість днів канікул під час навчання позивача становить 227 днів.
Відповідно до заяв жителів селища Чемерне Сарненського району Рівненської області ОСОБА_3 та ОСОБА_5 від 23.05.2025, засвідчених старостою Тутовицького старостинського округу №8 Гамзою О.А., позивач у період канікул проживала в селищі Чемерне Сарненського району Рівненської області.
Таким чином, з урахуванням періодів проживання позивача з 26.04.1986 по 30.08.1986 та під час канікул у 1986-1990 роках у селищі Чемерне Сарненського району Рівненської області, а також проживання з 11.10.1990 по даний час в в с.Ясногірка та с.Селище Вирівської сільської Сарненського району Рівненської області, матеріалами справи підтверджено, що станом на 01.01.1993 загальна тривалість проживання позивача на території зони гарантованого добровільного відселення становить не менше 3 років, що відповідає вимогам частини першої статті 55 Закону №796-XII.
Крім того, оскільки позивачка у період, що дає право на встановлення початкової величини зниження пенсійного віку (з 26.04.1986 по 31.07.1986) проживала в зоні гарантованого добровільного відселення, вона має права на встановлення початкової величини зниження пенсійного віку на 3 роки.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті статті 45 Закону № 1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Згідно зі статтею 26 Закону № 1058-IV право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.
Судом першої інстанції встановлено, що страховий стаж позивача становить 38 років 6 місяців 17 днів.
З урахуванням зменшення пенсійного віку на 6 років, пенсійний вік позивача становить 54 роки. На момент звернення до органу Пенсійного фонду позивач досягла зазначеного віку.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивач має право на призначення пенсії відповідно до статті 55 Закону № 796-XII, як особа, яка станом на 01.01.1993 прожила на території зони гарантованого добровільного відселення не менше 3 років та має право на зменшення пенсійного віку на 6 років.
Аналізуючи наведені правові норми та обставини справи, суд апеляційної інстанції поділяє висновки суду першої інстанції, що належним способом відновлення порушеного права позивача є визнання протиправним та скасування Рішення ГУПФ-2, яким відмовлено в призначенні пенсії позивачу із зниженням пенсійного віку відповідно статті 55 Закону №796-XII, та зобов`язання ГУПФ-2 призначити пенсію і зобов`язання ГУПФ-1 її виплачувати.
Обраний судом першої інстанції спосіб захисту порушеного права не є втручанням у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень.
Крім того, обираючи належний спосіб захисту прав позивача, суд першої інстанції правильно вказав, що враховуючи дату звернення позивача до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком 23.05.2025 та дату народження позивача ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсія повинна бути призначена з 25.04.2025 (з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку). 
Наведені ж в апеляційній скарзі доводи висновків суду першої інстанції не спростовують і не містять вагомих та обґрунтованих аргументів, які б давали підстави стверджувати про інше.
Оцінюючи наведені скаржниками доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи сторін були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.
Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційні скарги слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 21 липня 2025 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач	 	В. Я. Качмар 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	Т. В. Онишкевич