Справа № 931/754/24 	Головуючий у 1 інстанції: Масляна С. В. 	
Провадження № 22-ц/802/1439/25  	  Доповідач: Шевчук Л. Я.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2025 року        місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого-судді Шевчук Л. Я.,
суддів Данилюк В. А., Киці С. І.,
секретар с/з Черняк О. В.,
з участю:
представника позивача – Гаврильчак-Кметь К. А., 
представника відповідача – Немченко Л. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фермерського господарства «ЄДК» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та скасування державної реєстрації права оренди, за апеляційною скаргою відповідача Фермерського господарства «ЄДК» на рішення Локачинського районного суду Волинської області від 17 жовтня 2025 року,
В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеним позовом, який обґрунтований тим, що їй на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 1,8858 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером 0722483400:05:000:0613, що знаходиться на території Козлівської сільської ради Локачинського району (на даний час - Володимирського району) Волинської області.
Позивачка також зазначала, що їй стало відомо про те, що цією земельною ділянкою користується Фермерське господарство (далі ФГ) «ЄДК». Таке право оренди виникло у відповідача на підставі договору оренди землі від 03 грудня 2021 року, строк дії оренди 10 років, державна реєстрації права оренди земельної ділянки здійснена 13 грудня 2021 року державним реєстратором Локачинської селищної ради Одіон О. О.
Вона як орендодавець 13 грудня 2021 року договір оренди земельної ділянки з відповідачем не укладала і не підписувала, істотних умов договору оренди не погоджувала, інших осіб на підписання договору не уповноважувала, а тому позивачка вважає, що договір оренди є неукладеним, у зв?язку з чим державна реєстрація права оренди на підставі договору оренди землі порушує її право на користування та розпорядження належною їй на праві власності земельною ділянкою. 
Покликаючись на зазначені обставини, позивач просила суд зобов`язати відповідача усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою площею 1,8858 га для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером 0722483400:05:000:0613, що знаходиться на території Козлівської сільської ради Локачинського району (на даний час - Володимирського району) Волинської області шляхом її повернення власнику ОСОБА_1 , а також просила скасувати державну реєстрацію права оренди цієї земельної ділянки, яка була проведена 13 грудня 2021 року державним реєстратором Локачинської селищної ради Одіон О. О., індексний номер 62437921 від 20 грудня 2021 року та стягнути з відповідача у її користь судові витрати.
Рішенням Локачинського районного суду Волинської області від 17 жовтня 2025 року у цій справі позов задоволено.
Ухвалено зобов?язати ФГ «ЄДК» усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні належною їй на праві власності земельною ділянкою з кадастровим номером 0722483400:05:000:0613 площею 1,8858 га, що знаходиться на території Локачинської селищної ради Володимирського району Волинської області (колишня Козлівська сільська рада Локачинського району).
Зобов?язано відповідача повернути позивачу її земельну ділянку площею 1,8858 га, що знаходиться на території Локачинської селищної ради Володимирського району Волинської області.
Скасовано державну реєстрацію права оренди земельної ділянки площею 1,8858 га, що знаходиться на території Локачинської селищної ради Володимирського району Волинської області, яка була проведена 13 грудня 2021 року державним реєстратором Локачинської селищної ради Одіон О. О.
Стягнуто з відповідача в користь позивача 2 422,40 грн судового збору та 14 842,80 грн витрат на проведення судової почеркознавчої експертизи.
Не погоджуючись із ухваленим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на неповне з?ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду встановленим обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову в позові.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача зазначає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому просила рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
У судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримала, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у позові ОСОБА_1 , представник позивача апеляційну скаргу заперечила, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Позивач у судове засідання не з?явилася, хоча у встановленому законом порядку була повідомлена про час та місце розгляду справи, а тому апеляційний суд розглянув справу у її відсутності. 
Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та вивчивши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в позові з таких підстав.
Задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов висновку, що обраний позивачем та використаний спосіб судового захисту є ефективним, як на думку позивача, що також має значення з огляду на принцип диспозитивності, так і по суті спору, оскільки реєстрація права оренди на її земельну ділянку створює перешкоди позивачу у праві розпорядження своєю власністю, наприклад, передачу в оренду іншій особі, так і продовжує фіксувати за відповідачем вказане державою право оренди.
Такі висновки суду першої інстанції зроблені з порушенням вимог закону. 
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16, провадження № 12-158гс18).
Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права оренди позивача.
ОСОБА_1 , як власник земельної ділянки, звернулася в суд із позовом до ФГ «ЄДК» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та скасування державної реєстрації права оренди землі.
Позивачка, разом із іншим, покликалася на те, що вона не підписувала договір оренди земельної ділянки з фермерським господарством. Цей договір оренди земельної ділянки підписала інша особа.
Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з частиною 1 статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до частини 2 статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.
Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов`язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі».
У частині 1 статті 4, частині 1 статті 5 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи. Орендарями земельних ділянок є юридичні або фізичні особи, яким на підставі договору оренди належить право володіння і користування земельною ділянкою.
Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі – це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку (частина 1 статті 16 Закону України «Про оренду землі»).
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною 1 статті 206 цього Кодексу.
Усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність (частина 1 статті 206 ЦК України).
У частині 1 статті 210 ЦК України передбачено, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.
Згідно із частиною 1 статті 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.
Відповідно до частин 1-5 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до абзацу 1 частини 1, абзацу 1 частини 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
У частині 1 статті 210 ЦК України передбачено, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.
Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) – це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17, провадження № 61-22315сво18).
Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 26 жовтня 2022 року у справі № 227/3760/19-ц (провадження № 14-79цс21) зробила висновок про те, що укладеним є такий правочин (договір), щодо якого сторонами у належній формі досягнуто згоди з усіх істотних умов. У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.
У разі, якщо договір виконувався обома сторонами (зокрема, орендар користувався майном і сплачував за нього, а орендодавець приймав платежі), то кваліфікація договору як неукладеного виключається, такий договір оренди вважається укладеним та може бути оспорюваним (за відсутності законодавчих застережень про інше).
Не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону. За змістом законодавчого регулювання, наведеного як у загальних положеннях про правочини, так і в спеціальних приписах глави 58 ЦК України, якщо договір оренди (найму) хоча й має ознаки неукладеного, але виконувався обома його сторонами, то така обставина захищає відповідний правочин від висновку про неукладеність і в подальшому він розглядається як укладений та чинний, якщо тільки не є нікчемним чи оспорюваним з інших підстав. Такі висновки зроблені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України).
Судом за матеріалами справи встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 1,8858 га з кадастровим номером 0722483400:05:000:0613 на підставі державного акта на право приватної власності на землю від 20 липня 2005 року (а. с. 8).
Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо об?єкта нерухомого майна державну реєстрацію права власності на вказану земельну ділянку за позивачем ОСОБА_1 здійснено 13 грудня 2021 року (а. с. 9).
03 грудня 2021 року між ОСОБА_1 та ФГ «ЄДК» був укладений договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 0722483400:05:000:0613 площею 1,8858 га строком на 10 років (а. с. 9). 
Відповідно до висновку судової почеркознавчої експертизи від 12 травня 2025 року підпис від імені ОСОБА_1 у графі «Орендодавець» на договорі оренди землі, який укладений 03 грудня 2021 року між ОСОБА_1 та ФК «ЄДК», виконаний не ОСОБА_2 , а іншою особою (а. с. 108-114).
Тобто ОСОБА_1 , яка є власником земельної ділянки, не підписувала договір оренди земельної ділянки з Фермерським господарством «ЄДК».
Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Відповідно до статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.
За положеннями статей 21, 22 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Орендна плата може справлятися у грошовій, натуральній та відробітковій (надання послуг орендодавцю) формах. Сторони можуть передбачити в договорі оренди поєднання різних форм орендної плати. Орендна плата за земельні частки (паї) встановлюється, як правило, у грошовій формі. За добровільним рішенням власника земельної частки (паю) орендна плата за земельні частки (паї) може встановлюватися у натуральній формі. Внесення орендної плати оформлюється письмово, за винятком перерахування коштів через фінансові установи.
Частиною 1 статті 32 Закону України «Про оренду землі» визначено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України, та іншими законами України.
Натомість виконання правочину його учасниками може бути способом волевиявлення до вчинення правочину, відповідно до його суттєвих умов, передбачених законодавством.
При цьому судом встановлено, що 01 вересня 2007 року між ОСОБА_1 і ФГ «ЄДК» був укладений типовий договір оренди землі, за умовами якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку площею 1,8858 га з кадастровим номером 072483400:05:000:0613 сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Заячицівської сільської ради Локачинського району Волинської області. Договір укладено на 7 років (а. с. 44-47).
08 серпня 2014 року між ОСОБА_1 і ФГ «ЄДК» була укладена додаткова угода № 37 про внесення змін до договору оренди землі, за умовами якої сторони дійшли згоди викласти в новій редакції пункти 5, 8, 9 договору оренди землі: нормативна грошова оцінка земельної частки (паю) станом на 01 липня 2007 року складає 98161,40 грн, продовження терміну дії договору оренди землі до 08 квітня 2020 року, орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі у розмірі 2944,84 грн або в натуральній формі у розмірі 1700 кг зерна (а. с. 48).
Таким чином, строк дії договору оренди землі, укладений між сторонами у цій справі 01 вересня 2007 року, закінчився 08 квітня 2020 року.
Натомість, у 2022 році, 2023 році, 2024 році позивачка отримувала від відповідача орендну плату на виконання умов договору оренди земельної ділянки.
Зазначені обставини підтверджуються наданими стороною відповідача відомостями про нарахування орендної плати за 2022 рік, 2023 рік, 2024 рік (а. с. 49-54). 
З позовом про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та скасування державної реєстрації права оренди землі ОСОБА_1 звернувся в суд лише 16 жовтня 2024 року, тобто через чотири роки після спливу терміну дії договору оренди землі, який був укладений між позивачем і відповідачем 01 вересня 2007 року.
Установлені обставини вказують на те, що між сторонами фактично виникли та існували правові відносини щодо оренди землі.
Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, слід вважати поведінку, яка, зокрема, не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них (постанова Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 450/2286/16-ц (провадження № 61-2-32св19).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 зроблено правовий висновок про те, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону.
Колегія суддів вважає, що позивачка, пред?явивши позов про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та скасування права оренди землі, діяла недобросовісно, оскільки уклала з відповідачем додаткову угоду про продовження терміну дії договору оренди землі, отримувала орендну плату за користування земельною ділянкою, дозволяла фактичне використання орендарем своєї земельної ділянки протягом тривалого часу.
Суд першої інстанції зазначених обставин справи не врахував, а тому дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
На підставі наведеного суд апеляційної інстанції доходить висновку, що із-за невідповідності висновків суду встановленим обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове про відмову в позові ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд
У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідача Фермерського господарства «ЄДК» задовольнити.
Рішення Локачинського районного суду Волинської області від 17 жовтня 2025 року у цій справі скасувати і ухвалити нове судове рішення.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Фермерського господарства «ЄДК» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та скасування державної реєстрації права оренди відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 в користь Фермерського господарства «ЄДК» понесені витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 2 906 (дві тисячі дев`ятсот шість) гривень 88 копійок.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Головуючий
Судді