ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.01.2026 року м. Дніпро Справа № 908/626/25
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Кощеєва І.М. ( доповідач )
суддів: Чус О.В., Іванова О.Г.

секретар судового засідання: Скородумова Л.В.

представники сторін:
від прокурора: Шустова В.А.
від позивача-1: Крат А.С. 
від позивача-2: не з`явився 
від відповідача: Король Т.В.
від відповідача: Курса Д.О.
від третьої особи-1: не з`явився
від третьої особи-2: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні 
в режимі відеоконференції апеляційну скаргу  
Товариства з обмеженою відповідальністю “АПЕЛЬМОН ПРАЙМ” 
на рішення Господарського суду Запорізької області від 09.07.2025 р. 
( суддя Дроздова С.С., м. Запоріжжя, повний текст рішення складено 18.07.2025 р. ) 
у справі 
за позовом: 
Заступника керівника Дніпровської окружної прокуратури міста Запоріжжя, 
м. Запоріжжя
в інтересах держави в особі:
позивача-1: 
Запорізької міської ради, 
м. Запоріжжя
позивача-2: 
Запорізької обласної державної адміністрації, 
м. Запоріжжя
до відповідача: 
Товариства з обмеженою відповідальністю “АПЕЛЬМОН ПРАЙМ”, 
м. Запоріжжя
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору 
на стороні позивача: 
Запорізький національний університет, 
м. Запоріжжя
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору 
на стороні відповідача: 
Товариство з обмеженою відповідальністю “КНІС”, 
м. Запоріжжя
про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою
ВСТАНОВИВ:

1.Короткий зміст позовних вимог.

Заступник керівника Дніпровської окружної прокуратури міста Запоріжжя звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Запорізької міської ради та Запорізької обласної державної адміністрації до Товариства з обмеженою відповідальністю “АПЕЛЬМОН ПРАЙМ” про усунення перешкоди Запорізькій обласній державній адміністрації у користуванні та розпорядженні частиною земельної ділянки з кадастровим номером 2310100000:04:036:0299 площею 44 м2 та Запорізькій міській раді у користуванні та розпорядженні частиною земельної ділянки з кадастровим номером 2310100000:04:036:0300 площею 15 м2 та несформованою земельною ділянкою комунальної форми власності площею 2 м2, шляхом знесення об`єкту самочинного будівництва, площею 61 м2, що знаходиться за адресою: проспект Соборний, 226 у місті Запоріжжя біля будівлі нежитлового приміщення літери А-2.
В обґрунтування позовних вимог Прокурор посилається на прийняте 12.02.2024 р. головою Запорізької обласної державної адміністрації, начальником обласної військової адміністрації прийнято розпорядження № 64 “Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки Запорізькому національному університету площею 2,2069 га”. Відповідно до пункту 4 Розпорядження земельну ділянку з кадастровим номером 2310100000:04:036:0300 передано у комунальну власність територіальній громаді м. Запоріжжя. Рішенням Запорізької міської ради від 14.08.2024 р. № 97/50 “Про прийняття до комунальної власності м. Запоріжжя земельної ділянки по пр. Соборному, 226” земельна ділянка з кадастровим номером 2310100000:04:036:0300, площею 0,2922 га прийнята у комунальну власність територіальної громади м. Запоріжжя. За відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 22.02.2024 р. зареєстровано право державної власності на земельну ділянку з кадастровим номером 2310100000:04:036:0299 за Запорізькою обласною державною адміністрацією та право постійного користування даною ділянкою за Запорізьким національним університетом. В свою чергу, 23.02.2024 р. у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право державної власності на земельну ділянку з кадастровим номером 2310100000:04:036:0300 за Запорізькою обласною державною адміністрацією, та в подальшому, 04.02.2025 р. зареєстровано право комунальної власності за Запорізькою міською радою. ТОВ “АПЕЛЬМОН ПРАЙМ” не отримувала у власність або користування земельну ділянку із земель державної та комунальної форм власності, що прилягають до орендованих ним приміщень по пр. Соборному, 226 у м. Запоріжжі. Звернень з цих питань від ТОВ “АПЕЛЬМОН ПРАЙМ” до Запорізької обласної державної адміністрації, Запорізької міської ради та Запорізького національного університету не надходило. ТОВ “АПЕЛЬМОН ПРАЙМ” не зверталось та не отримувало від Департаменту архітектури та містобудування Запорізької міської ради містобудівні умови та обмеження забудови земельних ділянок з кадастровими номерами 2310100000:04:036:0297, 2310100000:04:036:0299 та 2310100000:04:036:0300, по пр. Соборному, 226 у м. Запоріжжя, що відповідно до ст. 29 Закону України “Про регулювання містобудівної діяльності” є основною складовою вихідних даних для проектування об`єктів містобудування. ТОВ “АПЕЛЬМОН ПРАЙМ” не подавало Повідомлення про початок будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю, у відповідності до ст. 34 Закону України “Про регулювання містобудівної діяльності”. Разом з тим, на підставі договору підряду № 01/02 від 01.02.2023 р. укладеному між ТОВ “АПЕЛЬМОН ПРАЙМ” та ТОВ БК “БУДМІКС”, останнім здійснено кошторисний розрахунок виконання ремонтно-будівельних робіт на об`єкті: ар. Соборний, 226. Вказаний кошторисний розрахунок затверджений замовником – ТОВ “АПЕЛЬМОН ПРАЙМ”. У лютому 2024 року ТОВ БК “БУДМІКС” на замовлення ТОВ “АПЕЛЬМОН ПРАЙМ” почало здійснювати будівельні роботи на земельній ділянці, прилеглій до орендованих ним нежитлових приміщень по проспекту Соборному, 226 у місті Запоріжжі, що підтверджується протоколом огляду місця події від 19.02.2024 р.. В період приблизно з лютого 2024 року, ТОВ “АПЕЛЬМОН ПРАЙМ” самовільно зайняло земельну ділянку, загальною площею 0,0061 га, що примикає до будівлі нежитлового приміщення літери А-2, що знаходиться за адресою: проспект Соборний, 226 у місті Запоріжжя, з тильної сторони та складається з частини земельної ділянки державної форми власності з кадастровим номером 2310100000:04:036:0299 площею 0,0044 га, що на праві постійного користування передана Запорізькому національному університету, частини земельної ділянки комунальної форми власності з кадастровим номером 2310100000:04:036:0300 площею 0,0015 га, що належить територіальній громаді міста Запоріжжя та частини несформованої земельної ділянки комунальної форми власності площею 0,0002 га, що належить територіальній громаді міста Запоріжжя. З огляду на положення ст. 376 ЦК України, ст. ст. 26, 34 Закону України “Про регулювання містобудівної діяльності”, вищенаведені обставини свідчать про здійснення ТОВ “АПЕЛЬМОН ПРАЙМ” самочинного будівництва на земельних ділянках державної та комунальної власності.

2. Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 09.07.2025 р. у справі № 908/626/25 позовні вимоги задоволено. Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю “АПЕЛЬМОН ПРАЙМ” усунути перешкоди Запорізькій обласній державній адміністрації у користуванні та розпорядженні частиною земельної ділянки з кадастровим номером 2310100000:04:036:0299 площею 44 м2 та Запорізькій міській раді у користуванні та розпорядженні частиною земельної ділянки з кадастровим номером 2310100000:04:036:0300 площею 15 м2 та несформованою земельною ділянкою комунальної форми власності площею 2 м2, шляхом знесення об`єкту самочинного будівництва, площею 61 м2, що знаходиться за адресою: проспект Соборний, 226 у місті Запоріжжя біля будівлі нежитлового приміщення літери А-2. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю “АПЕЛЬМОН ПРАЙМ” на користь Запорізької обласної прокуратури в особі Дніпровської окружної прокуратури міста Запоріжжя кошти, витрачені у 2025 році на сплату судового збору при здійсненні представництва інтересів держави у розмірі 2 422 грн. 40 коп.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись з вказаним рішенням, через систему "Електронний суд", Товариство з обмеженою відповідальністю “АПЕЛЬМОН ПРАЙМ” звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 09.07.2025 р. у справі № 908/626/25 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

4. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, Скаржник вважає висновок суду першої інстанції про відсутність у ТОВ “АПЕЛЬМОН ПРАЙМ” та у ТОВ «КНІС» прав на користування земельною ділянкою є безпідставним, оскільки право на користування земельною ділянкою нерозривно пов`язано із правом власності на об`єкт нерухомості, розташованому на такій ділянці. Окрім зазначеного, об`єкт оренди повністю знаходився на земельній ділянці із кадастровим номером 2310100000:04:036:0297 площею 2,2069 га. Одночасно із укладанням Договору оренди, ТОВ “АПЕЛЬМОН ПРАЙМ” було затверджено кошторис на роботи із зведення тимчасової прибудови за Договором підряду № 01/02 від 01.02.2023 р. укладеного між ТОВ “АПЕЛЬМОН ПРАЙМ”( Замовник ) та ТОВ “Будівельна Компанія “БУДМІКС”( Виконавець ). Розпорядженням Запорізької обласної військової адміністрації 02.04.2025 р. № 64 земельну ділянку із кадастровим номером 2310100000:04:036:0297 було поділено на дві земельні ділянки: кадастровий номером 2310100000:04:036:0299 та кадастровий номером 2310100000:04:036:0300. Під час поділу земельної ділянки факт проведення робіт із зведення тимчасової споруди враховано не було, про поділ земельної ділянки, на якій було розташовано Об`єкт оренди, Апелянта або Орендодавця ( ТОВ «КНІС») повідомлено не було. Оскільки на момент передачі Об`єкту оренди нерухоме майно знаходилось на території єдиної земельної ділянки із кадастровим № 2310100000:04:036:0297 площею 2,2069 га, до Орендаря перейшло право користування прилеглою до Об`єкту оренди територією, яка в подальшому опинилась на території двох новоутворених земельних ділянок.
Водночас, на думку Скаржника, судом першої інстанції було помилково кваліфіковано зведену прибудову як самочинне будівництво. Так, відповідно до п. 5.2.8. Договору, Орендар має право власними силами та за власний рахунок звести тимчасову прибудову до Об`єкту оренди для розміщення своїх складських та адміністративних приміщень розміром 70 (сімдесят) м. кв. Проект на тимчасову прибудову узгоджується з Орендодавцем. Підписуючи Договір, ТОВ “АПЕЛЬМОН ПРАЙМ” виходило з того, що Орендодавець діє добросовісно та правомірно, надаючи Апелянту право на зведення прибудови до об`єкту оренди. Вказаний договір або його частина не були визнаний недійними. Відтак, прилегла земельна ділянка була передана Апелянту Орендодавцем саме з метою зведення тимчасової прибудови.
При цьому Скаржник зазначає, що зведена тимчасова прибудова не може вважатись самочинним будівництвом з причин відсутності документів, які надають право на виконання робіт та документів про прийняття в експлуатації завершеного об`єкту. У зв`язку із викладеним, зведена Апелянтом тимчасова прибудова збудована на земельній ділянці, яка передано Апелянту саме з цією метою, виконання робіт не потребує документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію, а також, тимчасова прибудова є придатною до експлуатації ( зведена із дотриманням будівельних норм ).
Відповідач вважає, що знесення самочинного будівництва є необґрунтованим та непропорційним до фактичних обставин справи. Таким чином, ефективним способом захисту прав Позивачів є вимога визнання за ними права власності на тимчасову прибудову. З урахуванням викладеного вище, суд першої інстанції повинен був дослідити вимоги Позивача на предмет доцільності й пропорційності. При цьому, вимоги Позивача щодо знесення прибудови є передчасними. Задоволення таких вимог призведе до необґрунтованої втрати вже створеного майна, в той час як прибудова може бути передана у власність Запорізького національного університету, відповідно до звернення Відповідача від 13.05.2025 р. № 177. Поповнення матеріальної бази сприятиме поповненню бюджетних коштів за рахунок отримання орендних платежів або продажу тимчасової прибудови, що є особливо важливим в умовах постійних обстрілів Запорізької області.
На переконання Скаржника у разі визнання тимчасової прибудови об`єктом самочинного будівництва — суд першої інстанції не дослідив, чи було використано Позивачами усі передбачені законодавством способи захисту порушеного права. Позаяк таких заходів вжито не було, позовні вимоги на думку Відповідача, задоволенню не підлягають. 

Від Скаржника надійшло клопотання про скасування рішення Господарського суду Запорізької області від 09.07.2025 р. у справі № 908/626/25 та закриття провадження у справі № 908/626/25 у зв`язку з відсутністю предмета спору.
Клопотання обгрунтоване тим, що наявні підстави для закриття провадження у справі з огляду на те, що шляхом демонтажу споруди, Відповідач повністю звільнив від тимчасової спорудитериторію земельних ділянок з номерами 2310100000:04:036:0299, 2310100000:04:036:0300 та ділянку за адресою: місто Запоріжжя, проспект Соборний, розташованої біля будівлі нежитлового приміщення літери А-2. Завершення виконання робіт підтверджується змістом Акту здачі-прийняття виконаних робіт від 16.01.2026 р. за Договором підряду № 24/12/1-1 від 24.12.2025 р. в якому зазначено, що Виконавцем здійснено комплекс будівельних робіт з демонтажу тимчасової споруди площею 61 кв.м, яка була розташована на земельній ділянці 2310100000:04:036:0299 площею 44 кв.м, на земельній ділянці 2310100000:04:036:0300 площею 15 кв.м та на несформованій земельній ділянці комунальної форми власності площею 2 кв.м, за адресою: місто Запоріжжя, проспект Соборний, будинок 226, розташованої біля будівлі нежитлового приміщення літери А-2.
Від Скаржника надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів на підтвердження обставин щодо відсутності предмету спору у справі № 908/626/25 та на підтвердження обставин щодо відсутності претензій щодо використання земельних ділянок, на яких було розташовано тимчасову споруду - лист Запорізького Національного Університету від 27.01.2026 р. № 01/01-23/132.
5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.

Від Запорізької міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому Позивач не погоджується з доводами апеляційної скарги, вважає її безпідставною і необґрунтованою.
Міська рада зазначає, що вказані об`єкти нерухомого майна розташовані у будівлі літ.А-2 по пр. Соборному, 226 у м. Запоріжжі, яка, в свою чергу, повністю розміщена на земельній ділянці з кадастровим номером 2310100000:04:036:0300, площею 0.2922 га. Державна реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером 2310100000:04:036:0300 проведена 05.12.2023 р.. Вказана земельна ділянка утворена шляхом поділу земельної ділянки з кадастровим номером 2310100000:04:036:0297 на дві земельні ділянки з кадастровими номерами 2310100000:04:036:0299 та 2310100000:04:036:0300. 12.02.2024 р. головою Запорізької обласної державної адміністрації, начальником обласної військової адміністрації прийнято розпорядження № 64 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки Запорізькому національному університету площею 2,2069 га» (далі Розпорядження). Пунктом 1 Розпорядження затверджено Запорізькому національному університету технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки державної власності площею 2,2069 га кадастровий номер 2310100000:04:036:0297, яка розташована по пр. Соборний, 226 у місті Запоріжжя, з земель житлової та громадської забудови, для будівництва та обслуговування будівель закладів освіти, на підставі якої сформовано дві земельні ділянки без зміни цільового призначення: кадастровий номер 2310100000:04:036:0299 площею 1,9147 га та кадастровий номер 2310100000:04:036:0300 площею 0,2922 га. Згідно пункту 2 Розпорядження земельну ділянку з кадастровим номером 2310100000:04:036:0299 надана Запорізькому національному університету в постійне користування. Відповідно до пункту 4 Розпорядження земельну ділянку з кадастровим номером 2310100000:04:036:0300 передано у комунальну власність територіальній громаді м. Запоріжжя. Надалі, рішенням Запорізької міської ради від 14.08.2024 р. № 97/50 «Про прийняття до комунальної власності м. Запоріжжя земельної ділянки по пр. Соборному, 226» земельна ділянка з кадастровим номером 2310100000:04:036:0300, площею 0,2922 га прийнята у комунальну власність територіальної громади м. Запоріжжя. В свою чергу, 23.02.2024 р. у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право державної власності на земельну ділянку з кадастровим номером 2310100000:04:036:0300 за Запорізькою обласною державною адміністрацією, та в подальшому, 04.02.2025 р. зареєстровано право комунальної власності за Запорізькою міською радою.
Міська рада наголошує, що ТОВ «АПЕЛЬМОН ПРАЙМ» не отримувала у власність або користування земельну ділянку із земель комунальної форм власності, по пр. Соборному, 226 у м. Запоріжжі. Звернень з цих питань від ТОВ «АПЕЛЬМОН ПРАЙМ» до Запорізької міської ради не надходило.
Міська рада вказує на те, що з лютого 2024 року, ТОВ «АПЕЛЬМОН ПРАЙМ» самовільно зайняло земельну ділянку, загальною площею 0,0061 га, що примикає до будівлі нежитлового приміщення літери А-2, що знаходиться за адресою: проспект Соборний, 226 у місті Запоріжжя, з тильної сторони та складається з частини земельної ділянки державної форми власності з кадастровим номером 2310100000:04:036:0299 площею 0,0044 га, що на праві постійного користування передана Запорізькому національному університету, частини земельної ділянки комунальної форми власності з кадастровим номером 2310100000:04:036:0300 площею 0,0015 га, що належить територіальній громаді міста Запоріжжя та частини несформованої земельної ділянки комунальної форми власності площею 0,0002 га, що належить територіальній громаді міста Запоріжжя. На вказаній земельній ділянці ТОВ «АПЕЛЬМОН ПРАЙМ» без затвердженого проекту, не маючи відповідних дозвільних документів, здійснило реконструкцію будівлі нежитлового приміщення літери А-2, що знаходиться за адресою: проспект Соборний, 226 у місті Запоріжжя, шляхом зведення прибудови, яка відповідно до висновку будівельно-технічної експертизи, за всіма ознаками, наведеними в законодавчих актах у сфері будівництва є об`єктом капітального будівництва. З огляду на положення ст. 376 ЦК України, статей 26, 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», вищенаведені обставини свідчать про здійснення ТОВ «АПЕЛЬМОН ПРАЙМ» самочинного будівництва на земельних ділянках державної та комунальної власності.
Відтак, на думку міської ради - споруда, що прибудована ТОВ «АПЕЛЬМОН ПРАЙМ» до нежитлового приміщення /літ.А-2/ по пр. Соборному, 226 у місті Запоріжжі є самочинним будівництвом відповідно до ст. 376 ЦК України, оскільки збудована без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети.
Запорізька обласна державна адміністрація за результатами опрацювання апеляційною скарги, повідомила, що заперечує проти задоволення вимог, викладених в апеляційній скарзі, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, а рішення Господарського суду Запорізької області таким, що прийнято відповідно до вимог матеріального та процесуального права з огляду на наступне.
Обласна державна адміністрація зазначає, що відповідно до договору Відповідач отримав від третьої особи виключно право користування вказаним приміщенням, адже договір оренди відповідно до ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк. Тобто, це право користування, а не право власності. Ст. 796 ЦК України визначено, що якщо наймодавець не є власником земельної ділянки, вважається, що власник земельної ділянки погоджується на надання наймачеві права користування земельною ділянкою, якщо інше не встановлено договором наймодавця з власником земельної ділянки. Вказана норма поширюється на випадки коли наймодавець має право користування земельною ділянкою на підставі договору з її власником. Однак, за фактичними обставинами справи наймодавець ТОВ «КНІС» не є власником ані земельної ділянки з кадастровим номером 2310100000:04:036:0297 до її поділу, ані земельної ділянки з кадастровим номером 2310100000:04:036:0300 та 2310100000:04:036:0299. Також за ТОВ «КНІС» не зареєстровано жодне право користування вказаними земельними ділянками. Отже, положення ст. 796 ЦК України не можуть бути застосовані у спірних правовідносинах. Від ТОВ «АПЕЛЬМОН ПРАЙМ» до Запорізької обласної державної адміністрації звернень щодо оформлення права користування вказаними земельними ділянками не надходило. Отже, Відповідач не набув жодних майнових прав на спірну земельну ділянку.
Від Запорізької обласної державної адміністрації надійшло клопотання про розгляд апеляційної скарги без участі уповноваженого представника у зв`язку із неможливістю бути присутніми у судовому засіданні. 
Від Прокурора надійшли письмові пояснення, в яких Прокурор просить відмовити у задоволенні клопотання ТОВ «АПЕЛЬМОН ПРАЙМ» про закриття провадження у справі № 908/626/25, а рішення Господарського суду Запорізької області від 09.07.2025 р. у цій справі залишити без змін.
Прокурор зазначає, що на момент ухвалення Господарським судом Запорізької області рішення від 09.07.2025 р. у справі № 908/626/25 предмет спору існував. Обставини припинення існування предмету спору виникли вже після ухвалення рішення судом першої інстанції, а саме станом на 16.01.2026 р. У зв`язку з чим, відомості про виконання рішення суду, зазначені у клопотанні Відповідача, не можуть бути підставою для скасування судового рішення згідно зі ст. 278 ГПК України та закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини 1 ст. 231 ГПК України. Крім того, добровільне усунення ТОВ «АПЕЛЬМОН ПРАЙМ» обставин, що стали підставою для спору, може свідчити про фактичне погодження з наявністю порушень вимог чинного законодавства, викладених у позовній заяві Прокурора.
Треті особи не скористалися своїм правом згідно ч. 1 ст. 263 ГПК України та не надали суду відзивів на апеляційну скаргу, що згідно ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

6. Рух справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.08.2025 р. для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді – Кощеєв І.М. ( доповідач ), судді – Чус О.В., Іванов О.Г.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 06.08.2025 р. витребувано у Господарського суду Запорізької області матеріали справи/копії матеріалів справи № 908/626/25. 
Матеріали справи № 908/626/25 надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 14.08.2025 р. відкрито апеляційне провадження у справі та призначено апеляційну скаргу до розгляду в судове засідання на 28.01.2026 р..
Від представника Запорізької міської ради надійшла заява про його участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, з використанням власних технічних засобів та підсистеми відеоконференцзв`язку ЄСІТС. 
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 27.01.2026 р. судове засідання у справі № 908/626/25, призначене на 28.01.2026р. о 14:00 год, вирішено провести з представником Запорізької міської ради в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду (зал судового засідання №511) в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в підсистеми ЄСІТС. 
Позивач -2 та треті особи не скористалися своїм правом участі в судовому засіданні та не забезпечили явку уповноважених представників, хоча про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.
Беручи до уваги, що неявка вказаних учасників провадження у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, матеріали справи є достатніми для розгляду апеляційної скарги, апеляційний господарський суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності представників Позивача -2 та та третіх осіб. 
У судовому засіданні 28.01.2026 р., проведеному в режимі відеоконференції, була оголошена вступна та резолютивна частини постанови Центрального апеляційного господарського суду.

7. Встановлені судом обставини справи.

Згідно інформації яка міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна Товариству з обмеженою відповідальністю “КНІС” на праві власності належать: нежитлове приміщення, /літ.А-2/, загальною площею 1171,5 м2, розташоване за адресою: м. Запоріжжя, пр. Соборний, 226, приміщення 2, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 2842973823060; нежитлове приміщення, /літ.А-2/, загальною площею 77 м2, розташоване за адресою: м. Запоріжжя, пр. Соборний, 226, приміщення 3, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 2842999523060.
07.12.2023 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю “КНІС” ( Орендодавець ) та Товариством з обмеженою відповідальністю “АПЕЛЬМОН ПРАЙМ” ( Орендар ) укладено договір оренди нежитлового приміщення, відповідно до п. 1.1 якого Орендодавець зобов`язується передати, а Орендар зобов`язується прийняти в строкове, платне користування: нежитлове приміщення, /літ.А-2/, загальна площа 77,0 кв.м, яке зареєстроване за адресою: місто Запоріжжя, проспект Соборний, будинок 226, приміщення 3 (три); та нежитлове приміщення, /літ.А-2/, яке зареєстроване за адресою: місто Запоріжжя, проспект Соборний, будинок 226, приміщення 2 (два), у складі: торгівельний зал № 1, площею 119,3 кв.м, кабінет охорони № 2, площею 4,5 кв.м, санвузол № 3, площею 2,4 кв.м, комора № 4, площею 17,8 кв.м, ліфт № 5, площею 3,4 кв.м, склад № 6, площею 64,1 кв.м. склад № 7, площею 5,3 кв.м, кабінет № 8, площею 15,3 кв.м, склад № 9, площею 8,7 кв.м, сходова клітина №12, площею 12.1 кв.м, санвузол № 13, площею 4,3 кв.м, - що разом становить 257,2 кв.м та розташовано на першому поверсі будівлі “ТОРГОВИЙ ЦЕНТР”. Схематичне розміщення Об`єкта оренди в будівлі визначено в Додатку № 1, який є невід`ємною частиною цього Договору.
Відповідно до п. 5.2.8 Договору, Орендар має право власними силами та за власний рахунок звести тимчасову прибудову до Об`єкту оренди для розміщення своїх складських та адміністративних приміщень розмір 70 (сімдесят) кв.м. Проект на тимчасову прибудову узгоджується з Орендодавцем.
Вказані об`єкти нерухомого майна розташовані у будівлі літ. А-2 по пр. Соборному, 226 у м. Запоріжжі, яка, в свою чергу, повністю розміщена на земельній ділянці з кадастровим номером 2310100000:04:036:0300, площею 0.2922 га. 
Державна реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером 2310100000:04:036:0300 проведена 05.12.2023 р.
Вказана земельна ділянка утворена шляхом поділу земельної ділянки з кадастровим номером 2310100000:04:036:0297 на дві земельні ділянки з кадастровими номерами 2310100000:04:036:0299 та 2310100000:04:036:0300.
12.02.2024 р. головою Запорізької обласної державної адміністрації, начальником обласної військової адміністрації прийнято розпорядження № 64 “Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки Запорізькому національному університету площею 2,2069 га” (далі Розпорядження). 
Пунктом 1 Розпорядження затверджено Запорізькому національному університету технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки державної власності площею 2,2069 га кадастровий номер 2310100000:04:036:0297, яка розташована по пр. Соборний, 226 у місті Запоріжжя, з земель житлової та громадської забудови, для будівництва та обслуговування будівель закладів освіти, на підставі якої сформовано дві земельні ділянки без зміни цільового призначення: кадастровий номер 2310100000:04:036:0299 площею 1,9147 га та кадастровий номер 2310100000:04:036:0300 площею 0,2922 га. 
Згідно пункту 2 Розпорядження земельну ділянку з кадастровим номером 2310100000:04:036:0299 надана Запорізькому національному університету в постійне користування. 
Відповідно до пункту 4 Розпорядження земельну ділянку з кадастровим номером 2310100000:04:036:0300 передано у комунальну власність територіальній громаді м. Запоріжжя. 
Рішенням Запорізької міської ради від 14.08.2024 р. № 97/50 “Про прийняття до комунальної власності м. Запоріжжя земельної ділянки по пр. Соборному, 226” земельна ділянка з кадастровим номером 2310100000:04:036:0300, площею 0,2922 га прийнята у комунальну власність територіальної громади м. Запоріжжя. 
Листом виконавчого комітету Запорізької міської ради від 30.10.2024 р. № 03/03.3- 32/02986 було направлено проект акту приймання-передачі, підписаний з боку міської ради, до Запорізької обласної державної адміністрації для підписання. 
Листом від 20.11.2024 р. № 16622/08-40 Запорізька обласна державна адміністрація повернула до Запорізької міської ради підписаний з боку Запорізької обласної державної адміністрації акт приймання-передачі земельної ділянки з кадастровим номером 2310100000:04:036:0300 площею 0,2922 га, яка розташована по пр. Соборному, 226 у м. Запоріжжя. 
Відповідно до інформації з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, 22.02.2024 р. зареєстровано право державної власності на земельну ділянку з кадастровим номером 2310100000:04:036:0299 за Запорізькою обласною державною адміністрацією та право постійного користування даною ділянкою за Запорізьким національним університетом. 
23.02.2024 р. у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право державної власності на земельну ділянку з кадастровим номером 2310100000:04:036:0300 за Запорізькою обласною державною адміністрацією, та в подальшому, 04.02.2025 р. зареєстровано право комунальної власності за Запорізькою міською радою.
За твердженням Прокурора та позивачів - Відповідач не отримував у власність або користування земельну ділянку із земель державної та комунальної форм власності, що прилягають до орендованих ним приміщень по пр. Соборному, 226 у м. Запоріжжі. Звернень з цих питань від Відповідача до Запорізької обласної державної адміністрації, Запорізької міської ради та Запорізького національного університету не надходило. 
Також, Товариство з обмеженою відповідальністю “АПЕЛЬМОН ПРАЙМ” не зверталось та не отримувало від Департаменту архітектури та містобудування Запорізької міської ради містобудівні умови та обмеження забудови земельних ділянок з кадастровими номерами 2310100000:04:036:0297, 2310100000:04:036:0299 та 2310100000:04:036:0300, по пр. Соборному, 226 у м. Запоріжжя, що відповідно до ст. 29 Закону України “Про регулювання містобудівної діяльності” є основною складовою вихідних даних для проектування об`єктів містобудування. Крім того, Товариство з обмеженою відповідальністю “АПЕЛЬМОН ПРАЙМ” не подавало Повідомлення про початок будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю, у відповідності до ст. 34 Закону України “Про регулювання містобудівної діяльності”. 
У лютому 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю БК “БУДМІКС” на замовлення Товариства з обмеженою відповідальністю “АПЕЛЬМОН ПРАЙМ” почало здійснювати будівельні роботи на земельній ділянці, прилеглій до орендованих ним нежитлових приміщень по проспекту Соборному, 226 у місті Запоріжжі, що підтверджується протоколом огляду місця події від 19.02.2024 р..
Виконаною в ході проведення огляду місця події від 02.04.2024 р. топографічною зйомкою встановлено, що збудована Товариством з обмеженою відповідальністю “АПЕЛЬМОН ПРАЙМ” прибудова до нежитлового приміщення літери А-2 по проспекту Соборному, 226 у місті Запоріжжя, займає земельну ділянку площею 0,0061 га, з якої: - 0.0044 га частина земельної ділянки з кадастровим номером 2310100000:04:036:0299; - 0.0015 га частина земельної ділянки з кадастровим номером 2310100000:04:036:0300; - 0.0002 га частина несформованої земельної ділянки комунальної форми власності.
Прокурор та позивачі у справі зазначили, що в період приблизно з лютого 2024 року, ТОВ “АПЕЛЬМОН ПРАЙМ” самовільно зайняло земельну ділянку, загальною площею 0,0061 га, що примикає до будівлі нежитлового приміщення літери А-2, що знаходиться за адресою: проспект Соборний, 226 у місті Запоріжжя, з тильної сторони та складається з частини земельної ділянки державної форми власності з кадастровим номером 2310100000:04:036:0299 площею 0,0044 га, що на праві постійного користування передана Запорізькому національному університету, частини земельної ділянки комунальної форми власності з кадастровим номером 2310100000:04:036:0300 площею 0,0015 га, що належить територіальній громаді міста Запоріжжя та частини несформованої земельної ділянки комунальної форми власності площею 0,0002 га, що належить територіальній громаді міста Запоріжжя. На вказаній земельній ділянці Товариство з обмеженою відповідальністю “АПЕЛЬМОН ПРАЙМ” без затвердженого проекту, не маючи відповідних дозвільних документів, здійснило реконструкцію будівлі нежитлового приміщення літери А-2, що знаходиться за адресою: проспект Соборний, 226 у місті Запоріжжя, шляхом зведення прибудови, яка відповідно до висновку будівельно-технічної експертизи, за всіма ознаками, наведеними в законодавчих актах у сфері будівництва є об`єктом капітального будівництва. З огляду на положення ст. 376 Цивільного кодексу України, статей 26, 34 Закону України “Про регулювання містобудівної діяльності”, вищенаведені обставини свідчать про здійснення Товариством з обмеженою відповідальністю “АПЕЛЬМОН ПРАЙМ” самочинного будівництва на земельних ділянках державної та комунальної власності, що змусило прокурора звернутися з даним позовом до суду.
За наслідками розгляду позову господарським судом прийнято оскаржуване рішення у даній справі.

8. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції
Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін та Прокурора, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення господарського суду залишити без змін, виходячи з наступного.
У задоволені клопотання Скаржника про закриття провадження у справі № 908/626/25 у зв`язку з відсутністю предмета спору, колегія суддів апеляційного суду відмовляє, з огляду на наступне.
Обставини припинення існування предмету спору виникли 16.01.2026 р., вже після ухвалення рішення Господарським судом Запорізької області рішення від 09.07.2025 р. у справі № 908/626/25 предмет спору існував. У зв`язку з чим, відомості про виконання рішення суду, зазначені у клопотанні Відповідача, не можуть бути підставою для закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини 1 ст. 231 ГПК України.
Крім того, Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 30.08.2024 р. у справі № 916/3006/23 висновував, що суд закриває провадження у справі на підставі пункту 2 частини 1 ст. 231 ГПК України у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору існував на момент виникнення останнього, але припинив існування в процесі розгляду справи на час (до) ухвалення судом першої інстанції рішення по суті спору. У випадку виникнення обставин припинення існування предмета спору на стадії апеляційного (касаційного) перегляду справи, відсутні підстави для застосування пункту 2 частини 1 ст. 231 ГПК України та скасування судового рішення по суті спору лише з мотивів виникнення зазначених обставин, якщо законність та обґрунтованість судового рішення не спростована за наслідками апеляційного (касаційного) розгляду справи.
Отже, як слушно зауважив Прокурор у письмових поясненнях - добровільне усунення ТОВ «АПЕЛЬМОН ПРАЙМ» обставин, що стали підставою для звернення до суду, може свідчити про фактичне погодження Відповідача з наявністю порушень вимог чинного законодавства, викладених у позовній заяві Прокурора.
Щодо додаткового доказу доданого Скаржником до апеляційної скарги ( лист Запорізького Національного Університету від 27.01.2026 р. № 01/01-23/132 ) слід зазначити про таке.
Враховуючи, що учасник судового процесу додав вказаний документальний доказ під час розгляду апеляційної скарги, на дату прийняття оскаржуваного рішення такого доказу суд першої інстанції в своєму розпорядження не мав.
Згідно з ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3 ст. 269 ГПК України).
У вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з`ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об`єктивно оцінити поважність цих причин. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.
Колегія суддів зауважує учасникам судового процесу на тому, що підставою для прийняття апеляційною інстанцією додаткових доказів є докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від учасників судового процесу.
Основними засадами судочинства, закріпленими у ст. 129 Конституції України, є, зокрема, законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен додержуватись норм процесуального права.
Відповідно до ст. 124, п. п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Прийняття судом апеляційної інстанції додаткових документів на стадії апеляційного провадження за відсутності визначених ст. 269 ГПК України підстав для їх прийняття, тобто без наявності належних доказів неможливості їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від заявника, фактично порушує принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, адже у такому випадку суд створює апелянтові більш сприятливі, аніж позивачу умови в розгляді конкретної справи.
Оскаржуване рішення у цій справі було проголошено 09.07.2025 р., а новий доказ, який надає Скаржник датований 27.01.2026 р., відтак колегія суддів зазначає про те, що вказаний документ фактично на дату ухвалення рішення суду не існував, в той час як за приписами ГПК Україна надання учасником судового процесу нових доказів у справі, які станом на дату винесення судового рішення не існували, не віднесено до підстав для скасування такого судового рішення, а відтак такий документ не може бути прийнятий судом апеляційної інстанції як додатковий доказ.
За таких обставин, доданий Апелянтом під час апеляційного перегляду лист Запорізького Національного Університету від 27.01.2026 р. № 01/01-23/132 як додатковий доказ колегією суддів не приймаються.
Щодо наявності підстав представництва органами прокуратури інтересів держави у цій справі, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Згідно з частиною 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тобто, зазначене конституційне положення встановлює обов`язок органів державної влади та їх посадових осіб дотримуватись принципу законності при здійсненні своїх повноважень, що забезпечує здійснення державної влади за принципом її поділу.
Відповідно до ст. 131-1 Конституції України на органи прокуратури покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Одночасно, організація і порядок діяльності органів прокуратури України визначаються законом.
Відповідно до пункту 2 частини 1 ст. 2 Закону України "Про прокуратуру" на прокуратуру покладається функція з представництва інтересів держави в суді у випадках, визначених цим Законом.
Згідно ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Прокурор здійснює представництво інтересів держави в суді за одночасної наявності двох елементів: порушення або загрози порушення інтересів держави та нездійснення чи неналежного здійснення захисту таких інтересів відповідним суб`єктом владних повноважень, а також у разі його відсутності.
Згідно з ч.ч. 3, 4, 5 ст. 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.
Відповідно до ст. 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах
Одним із ключових для застосування норм ст. 23 Закону України “Про прокуратуру” та визначення згаданого елемента є поняття “інтерес держави”.
У Рішенні від 08.04.1999 р. № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття “інтереси держави”, висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).
Ст. 14 Конституції України встановлено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.
При цьому, п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України та ч. 3 ст. 23 Закону України “Про прокуратуру” дає підстави стверджувати, що Прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; у разі відсутності такого органу. Перший “виключний випадок” передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються. У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.
“Нездійснення захисту” виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається. “Здійснення захисту неналежним чином” виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною. “Неналежність” захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача. 
У позовній заяві Прокурор має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу, зокрема, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. 
Таким чином, Прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України “Про прокуратуру”, і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим. Вказані правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 р. у справі № 912/2385/18.
Ст. 83 ЗК України встановлено, що землі, які належать на праві власності територіальним громадам є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності. У державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом ( ст. 84 ЗК України ). 
Як зазначалося раніше, виконаною в ході проведення огляду місця події від 02.04.2024 р. топографічною зйомкою було встановлено, що збудована ТОВ “АПЕЛЬМОН ПРАЙМ” прибудова до нежитлового приміщення літери А-2 по проспекту Соборному, 226 у місті Запоріжжя, займає земельну ділянку площею 0,0061 га, з якої: - 0.0044 га частина земельної ділянки з кадастровим номером 2310100000:04:036:0299 державної форми власності; - 0.0015 га частина земельної ділянки з кадастровим номером 2310100000:04:036:0300 комунальної форми власності; - 0.0002 га частина несформованої земельної ділянки комунальної форми власності. 
У даному випадку Запорізька міська рада та Запорізька обласна державна адміністрація позбавлені можливості вільно розпоряджатися земельною ділянкою на якій знаходиться самочинно збудований ТОВ “АПЕЛЬМОН ПРАЙМ” об`єкт, а тому необхідність захисту порушеного права є очевидною. 
Знаходження на земельній ділянці одного власника об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) іншого власника істотно обмежує права власника землі, при цьому таке обмеження є безстроковим. Так, власник землі у цьому разі не може використовувати її ані для власної забудови, ані іншим чином, і не може здати цю землю в оренду будь_кому, окрім власника будівлі чи споруди. Тому державна реєстрація будівлі, споруди на чужій земельній ділянці є фактично і реєстрацією обмеження права власника землі (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18 (провадження № 12-135гс19). 
Згідно зі ст. 18-1 Закону України “Про місцеве самоврядування” орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування. 
В свою чергу відповідно до ст. 28 Закону України “Про місцеві державні адміністрації” для реалізації наданих повноважень місцеві державні адміністрації мають право звертатися до суду та здійснювати інші функції і повноваження у спосіб, передбачений Конституцією та законами України. 
З урахуванням наведених вимог закону, а також положень ст.ст. 15, 16, 17, 319, 386 Цивільного кодексу України Запорізька міська рада та Запорізька обласна державна адміністрація мають право звернутися до суду за захистом порушеного права як власники земель комунальної та державної власності відповідно, однак заходів до усунення порушень законодавства дотепер не вжито.
Дніпровською окружною прокуратурою міста Запоріжжя до Запорізької міської ради було направлено листи від 04.10.2024 р. та 23.10.2024 р. з фактичним викладом встановлених обставин самочинного будівництва на земельній ділянці комунальної форми власності, для з`ясування намірів міської ради щодо вжиття заходів судово-претензійного характеру. 
Як власник спірної земельної ділянки, враховуючи, що відповідно до ст. 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, Запорізька міська рада повинна була вжити заходів до усунення порушень законодавства, зокрема шляхом пред`явлення позовної заяви. Натомість, жодних заходів Запорізькою міською радою не вжито.
Окрім цього, Дніпровською окружною прокуратурою міста Запоріжжя було направлено листи від 04.10.2024 р. та 15.11.2024 р. до Запорізької обласної державної адміністрації з фактичним викладом встановлених обставин самочинного будівництва на земельній ділянці комунальної форми власності, для з`ясування намірів облдержадміністрації щодо вжиття заходів судово-претензійного характеру. Однак, жодних заходів Запорізькою облдержадміністрацією не вжито. 
Таким чином, з моменту встановлення факту самочинного будівництва, а також з часу повідомлення про зазначені факти порушень прокуратурою, Запорізькою міською радою та Запорізькою обласною державною адміністрацією до цього часу не вживалося відповідних заходів щодо усунення наведених порушень законодавства. 
Суд апеляційної інстанції погоджується з місцевим господарським судом, що вказані обставини свідчать про наявність передбачених ч. 3 ст. 23 Закону України “Про прокуратуру” підстав для представництва Прокурором, яким належним чином обґрунтовані підстави представництва інтересів держави в спірних правовідносинах в особі Запорізької міської ради та Запорізької обласної державної адміністрації.
Предметом спору є вимоги Прокурора до ТОВ “АПЕЛЬМОН ПРАЙМ” про усунення перешкоди позивачам у користуванні та розпорядженні частиною земельної ділянки, шляхом знесення об`єкту самочинного будівництва ( який за твердженням Скаржника вже знесений Відповідачем після ухвалення оскаржуваного рішення суду ).
Як зазначено вище, ТОВ “АПЕЛЬМОН ПРАЙМ” не отримувало у власність або користування земельну ділянку із земель державної та комунальної форм власності, що прилягають до орендованих ним приміщень по пр. Соборному, 226 у м. Запоріжжя. Звернень з цих питань від Товариства з обмеженою відповідальністю “АПЕЛЬМОН ПРАЙМ” до Запорізької обласної державної адміністрації та Запорізької міської ради не надходило. ТОВ “АПЕЛЬМОН ПРАЙМ” не зверталось та не отримувало від Департаменту архітектури та містобудування Запорізької міської ради містобудівні умови та обмеження забудови земельних ділянок з кадастровими номерами 2310100000:04:036:0297, 2310100000:04:036:0299 та 2310100000:04:036:0300, по пр. Соборному, 226 у м. Запоріжжя, що відповідно до ст. 29 Закону України “Про регулювання містобудівної діяльності” є основною складовою вихідних даних для проектування об`єктів містобудування. ТОВ “АПЕЛЬМОН ПРАЙМ” не подавало Повідомлення про початок будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю, що відповідно до ст. 34 Закону України “Про регулювання містобудівної діяльності” надає право виконувати будівельні роботи. Крім того, за фактичними обставинами справи наймодавець ТОВ “КНІС” не є власником ані земельної ділянки з кадастровим номером 2310100000:04:036:0297 до її поділу, ані земельною ділянкою з кадастровим номером 2310100000:04:036:0300. Також за Товариством з обмеженою відповідальністю “КНІС” не зареєстровано жодне право користування вказаними земельними ділянками.
Абзацом 2 ч. 9 ст. 120 ЗК України встановлено, що вимоги частин першої, другої, четвертої, шостої - восьмої цієї статті не поширюються на випадки переходу права власності або прав оренди, емфітевзису, суперфіцію на земельну ділянку, на якій розміщений об`єкт нерухомого майна (жилий будинок, інша будівля або споруда), об`єкт незавершеного будівництва, у разі якщо земельна ділянка не перебувала у власності або оренді, у користуванні на правах емфітевзису, суперфіцію у відчужувача (попереднього власника) об`єкта нерухомого майна (жилого будинку, іншої будівлі або споруди), об`єкта незавершеного будівництва. 
Відповідно до ч. 11 ст. 120 ЗК України якщо об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), інша будівля або споруда), об`єкт незавершеного будівництва розміщений на земельній ділянці державної або комунальної власності, що не перебуває у користуванні, набувач такого об`єкта нерухомого майна зобов`язаний протягом 30 днів з дня державної реєстрації права власності на такий об`єкт звернутися до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування із заявою про передачу йому у власність або користування земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт, що належить йому на праві власності, у порядку, передбаченому статтями 118, 123 або 128 цього Кодексу. Орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, зобов`язаний передати земельну ділянку у власність або користування набувачу в порядку, встановленому цим Кодексом. Пропущення строку подання заяви, зазначеного в абзаці першому цієї частини, не може бути підставою для відмови набувачу (власнику) такого об`єкта у передачі йому у власність або користування земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт. 
Результат аналізу наведених норм матеріального права, дає підстави дійти висновку про те, що особа, яка набула нерухоме майно, яке розташоване на земельній ділянці, яка не перебувала у власності чи користуванні продавця нерухомого майна, не набуває автоматичного права власності на таку земельну ділянку, а зобов`язана протягом 30 днів з дня державної реєстрації права власності на нерухоме майно звернутися до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування із заявою про передання їй у власність або користування земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт, що належить їй на праві власності, у порядку, передбаченому статтями 118, 123 або 128 Земельного кодексу України. 
Отже, як вірно зазначив суд першої інстанції - Відповідач не набув жодних майнових прав на спірну земельну ділянку.
Право користування земельною ділянкою, на якій знаходиться індивідуально визначене нерухоме майно, а також ділянкою, яка прилягає до нерухомого майна, повинно відбуватися на підставі рішення уповноваженого органу та зареєстроване з дотриманням вимог чинного законодавства (пункт 44 постанови Верховного Суду від 17.01.2024 р. у справі №1.380.2019.001239).
Враховуючи викладене, для початку виконання будівельних робіт Відповідач повинен був отримати правовстановлюючі документи на користування спірною земельною ділянкою.
У своїх письмових поясненнях у цій справі Товариство з обмеженою відповідальністю “КНІС” зазначило, що не погоджувало Відповідачу проект на тимчасову прибудову до орендованого приміщення.
Отже, Товариство з обмеженою відповідальністю “АПЕЛЬМОН ПРАЙМ” не отримувало у власність або користування земельну ділянку із земель державної та комунальної форм власності, що прилягають до орендованих ним приміщень по пр. Соборному, 226 у м. Запоріжжі. 
Таким чином, як вірно зазначив місцевий господарський суд - споруда, що прибудована Товариством з обмеженою відповідальністю “АПЕЛЬМОН ПРАЙМ” до нежитлового приміщення /літ.А-2/ по пр. Соборному, 226 у місті Запоріжжі є самочинним будівництвом відповідно до ст. 376 ЦК України, оскільки збудована без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети.
Частинами другою та третьою ст. 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.
Ст. 212 ЗК України визначено, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.
Самовільне зайняття земельної ділянки будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними ( ст. 1 Закону України “Про державний контроль за використанням та охороною земель”).
Відповідно до частини 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно ст. 318 ЦК України суб`єктами права власності є Український народ та інші учасники цивільних відносин, визначені статтею 2 цього Кодексу.
Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.
Відповідно до ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. 
Згідно ст. 1 Закону України “Про державний контроль за використанням та охороною земель” новостворене нерухоме майно було збудоване з порушенням норм чинного законодавства, оскільки використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними вважається самовільно зайнятою земельною ділянкою.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети; 2) об`єкт нерухомості збудовано без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проєкту; 3) об`єкт нерухомості збудовано з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій ст. 376 ЦК України ознак, свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним. Такий правовий висновок, викладений Верховним Судом України у постанові від 02.12.2015 року у справі № 6-1328цс15, а також Верховним Судом у постановах від 18.02.2019 р. у справі № 308/5988/17-ц, від 20.03.2019 р. у справі № 202/3520/16-ц.
Знаходження на земельній ділянці одного власника об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) іншого власника істотно обмежує права власника землі, при цьому таке обмеження є безстроковим. Так, власник землі в цьому разі не може використовувати її ані для власної забудови, ані іншим чином і не може здати цю землю в оренду будь-кому, окрім власника будівлі чи споруди (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 р. у справі № 916/1608/18).
Скаржник в апеляційній скарзі не спростував доводи Прокурора та позивачів про порушення земельного та містобудівного законодавства під час забудови вищевказаних земельних ділянок комунальної власності, що знаходиться за адресою: пр. Соборний, 226 у місті Запоріжжя. 
Враховуючи наведене суд апеляційної інстанції погоджується з місцевим господарським судом, що самочинною забудовою земельної ділянки розташованої за адресою: пр. Соборний, 226 у місті Запоріжжя створено перешкоди власникам та постійному користувачу у раціональному та ефективному використанні земельної ділянки відповідно до її призначення та відповідно до встановленої законом мети, нівелює спеціальний статус цих земель та можливість подальшої передачі цих земель відповідальній особі з метою задоволення потреб та інтересів територіальної громади. Повернення земельної ділянки у тому стані, який є на теперішній час, не призведе до поновлення порушених інтересів держави у повному обсязі, оскільки наявна на земельній ділянці самочинна забудова беззаперечно створюватиме перешкоди власнику та постійному користувачу при подальшій реалізації правомочностей щодо цієї земельної ділянки, так і залишиться невирішеним та буде існувати надалі. Вимоги про усунення перешкод в користуванні земельної ділянки шляхом знесення самочинно побудованого нежитлового приміщення за рахунок особи, яка здійснила таке самочинне будівництво є належним та ефективним способом захисту прав власника (користувача). Застосування вимог про знесення самочинного будівництва виключає застосування інших вимог власника (користувача) земельної ділянки про усунення перешкод у користуванні належною йому земельною ділянкою, в тому числі визнання недійсними договорів про відчуження майна. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки відповідно до приписів ст. 212 Земельного кодексу України.
Підсумовуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що викладені у апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування судового рішення місцевого господарського суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні Скаржником норм матеріального та процесуального права, що в сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" ( Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р. ).
Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У даній справі суд дійшов висновку, що Скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р." Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.
Отже, доводи заявника апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права судом попередньої інстанцій під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження.
За змістом ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

10. Судові витрати.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Скаржника.
На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “АПЕЛЬМОН ПРАЙМ” - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 09.07.2025 р. у справі № 908/626/25 - залишити без змін.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено ст. ст. 286-289 ГПК України. 

Повний текст постанови складено 02.02.2026 р.

Головуючий суддя І.М. Кощеєв

Суддя О.В. Чус

Суддя О.Г. Іванов